Ухвала
 
27 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 530/1636/19
провадження № 61-3792cк22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу Полтавського обласного центру зайнятості на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року у складі судді: Должко С. Р., та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л., у справі за позовом Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 , третя особа - Опішнянська селищна рада Полтавської області, про стягнення грошових коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року Полтавський обласний центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 17 627,12 грн.
 
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року, у задоволенні позовних вимог Полтавського обласного центру зайнятості відмовлено.
 
У квітні 2022 року Полтавський обласний центр зайнятості засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову у справі № 530/1636/19 становить 17 627,12 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 530/1636/19 є малозначною у силу вимог закону. 
 
Полтавський обласний центр зайнятості у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Проте Полтавський обласний центр зайнятості не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Також, Полтавський обласний центр зайнятості у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, оскільки кошти, які стягуються з відповідача, були виплачені з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який уособлює гарантування державою забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг як складових передбаченого статтею 46 Конституції України права на соціальний захист. Окрім цього, відмова у відкритті касаційного провадження з огляду на наявність чисельної негативної практики стосовно протиправного отримання допомоги по безробіттю фактично слугуватиме негативним прикладом (прецедентом) для інших осіб та становитиме небезпеку фінансової стабільності Фонду. Проте Полтавський обласний центр зайнятості не обґрунтовує, чому справа становить значний суспільний інтерес та в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга Полтавського обласного центру зайнятості подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити Полтавському обласному центру зайнятості у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року у справі за позовом Зіньківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 , третя особа - Опішнянська селищна рада Полтавської області, про стягнення грошових коштів.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                                   І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков