П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/16086/21	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 10.08.2018 року №234-18 про скасування рішення про визнання біженцем ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту стосовно ОСОБА_1 та документувати його відповідним посвідченням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є громадянином Афганістану та прибув на територію України у пошуках притулку. Наказом Управління у справах національностей та міграції Київської міської державної адміністрації від 16.02.2020 року №101 йому було надано статус біженця. 29.08.2021 року позивач отримав видане Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області повідомлення від 04.09.2018 року №134 про скасування рішення про визнання біженцем, прийняте на підставі рішення ДМС України від 10.08.2018 року №234-18. Позивач вважає зазначене рішення ДМС України від 10.08.2018 року №234-18 протиправним, оскільки, по-перше, в порушення п.7.10 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця і додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту порушено семиденний строк інформування позивача про прийняте рішення; а по-друге, повідомлення, яке отримав позивач, всупереч вимогам п.7.10 Правил щодо зазначення причин прийняття такого рішення, не дає можливості зрозуміти суть ініційованої процедури та пояснити, що саме могло призвести до такого непорозуміння та звинувачення в повідомленні недостовірних відомостей під час звернення позивача за захистом в Україні.
Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п.7.4 Правил у поданні про скасування рішення про визнання особи біженцем обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та назви установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди з заявником. Подання повинно включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.
У випадку, якщо відповідачем дійсно аналізувалася інформація по країні походження позивача, відповідач мав би дійти висновку про небезпеку повернення позивача до Афганістану, проаналізувавши, зокрема, положення Керівництва УВКБ ООН з оцінки потреб у міжнародному захисті для осіб, які шукають притулку, з Афганістану від 19.04.2016 року (актуальна редакція на час прийняття оскаржуваного рішення).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 року адміністративний позов було задоволено частково наступним чином: 
- визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 10.08.2018 року №234-18 про скасування рішення про визнання біженцем ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Державну міграційну службу України документувати громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченням біженця.
- у задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України колегія суддів здійснює апеляційний перегляд справи в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Афганістану, місце народження провінція Нангархар, повіт Сурхродза національністю - пуштун, за віросповіданням - мусульман.
Позивач набув статус біженця в Україні на підставі наказу Управління у справах національностей та міграції Київської міської державної адміністрації від 16.02.2000 року №101, відповідно до ст.1 Закону України Про біженців від 24.12.1993 року №3819-ХІІ (а.с.42).
У подальшому, в рамках створення міжрегіонального підрозділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції особова справа позивача №14Г/20 була передана на облік до УДМС в Київській області з ГУ ДМС в м. Києві.
Процедуру скасування рішення про визнання позивача біженцем ініційовано УДМС в Київській області у зв`язку із надходженням листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 05.02.2018 року №8.6-376/8-18 щодо з`ясування наявності підстав для ініціювання процедурних заходів щодо припинення стосовно позивача статусу біженця (а.с.34).
03.07.2018 року начальником Управління ДМС України в Київській області затверджено подання про скасування статусу біженця громадянину Афганістану ОСОБА_1 (а.с.32-33).
У вказаному поданні підстави для скасування статусу біженця викладені наступним чином: 
За інформацією ДСІОБГ ДМС встановлено, що позивач візуально схожий на особу з аналогічними ідентифікаційними даними ОСОБА_2 , який у 2005 році звертався із заявою про надання захисту до Управління міграційної служби в Одеській області.
У ході проведення перевірочних заходів, викладених у зазначеному листі ДСІОБГ ДМС, а також порівняльного аналізу фото, підписів та іншої інформації, що міститься в матеріалах особових справ №14Г/20 та №05/38, міграційним органом встановлено, що фігурантами обох справ є одна й та ж особа, під одними установчими даними (окрім числа та місяця народження), однак, із викладенням різних обставин та причин залишення країни громадянської належності.
Також у поданні зазначено, що позивач, перебуваючи у статусі біженця, у 2005 році знову звернувся із заявою про надання статусу біженця, вже до Управління міграційної служби в Одеській області.
Рішенням Державного комітету України у справах національностей та міграції від 26.01.2006 року №100 йому було відмовлено у наданні статусу біженця.
Адміністративний позов позивача щодо оскарження зазначеного рішення у справі №2а-732/06 судом першої інстанції залишено без розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2008 року у справі №22а-2865/08 апеляційна скарга позивача також залишена без розгляду.
10.08.2018 року ДМС України прийнято рішення №234-18 про скасування наказу Управління у справах національностей та міграції Київської МДА від 16.02.2000 року №101 про надання статусу біженця громадянину Афганістану ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що він повідомив недостовірні відомості, що стали підставою для визнання його біженцем (а.с.30-31).
При прийнятті рішення про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 10.08.2018 року №234-18 про скасування рішення про визнання позивача біженцем, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів на підтвердження факту подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів відповідачем до суду не надано.
Колегія суддів погоджується з такою оцінкою суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» статус біженця та додатковий захист втрачаються у разі, якщо особа:
1) добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства);
2) набула громадянства України або добровільно набула громадянства, яке мала раніше, або набула громадянства іншої держави і користується її захистом;
3) добровільно повернулася до країни, яку вона залишила чи за межами якої перебувала внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;
4) будучи особою без громадянства, може повернутися в країну свого попереднього постійного проживання, оскільки обставин, за яких її було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує;
5) отримала притулок чи дозвіл на постійне проживання в іншій країні;
6) не може відмовлятися від користування захистом країни своєї громадянської належності, оскільки обставин, на підставі яких особу було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує.
Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, скасовується, якщо вона повідомила недостовірні відомості, пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Наказом МВС України від 07.09.2011 року №649 затверджені Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі за текстом Правила №649).
Згідно п.7.3 зазначених Правил №649, подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Згідно п.7.4 зазначених Правил №649, у поданні обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та назви установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Подання повинно включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.
Як вже зазначено вище, процедуру скасування рішення про визнання позивача біженцем було ініційовано УДМС в Київській області у зв`язку із надходженням листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 05.02.2018 року №8.6-376/8-18 щодо з`ясування наявності підстав для ініціювання процедурних заходів щодо припинення стосовно позивача статусу біженця (а.с.34).
З аналізу змісту подання від 03.07.2018 року про скасування статусу біженця відносно позивача слідує, що висновок міграційного органу про те, що фігурантами обох особових справ №14Г/20 та №05/38 є одна й та сама особа, ґрунтується на порівняльному аналізі працівниками міграційного органу фотокарток шукачів притулку за вказаними справами, їхніх підписів та іншої інформації, що міститься в матеріалах особових справ.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що така ідентифікація осіб (шукачів притулку) без проведення відповідних експертиз, які б підтвердили, що підписи в анкетах осіб, які зверталися за захистом у 2000 та 2005 роках (а.с.39-41 та а.с.82-84, відповідно), виконані однією і тою ж особою; або що на фотокартках цих осіб зображена одна й та сама особа; або ж підтвердила ідентичність відбитків пальців заявників (про порівняння яких відповідач взагалі не зазначає) не є належним та допустимим доказом того, що заявники в особових справах №14Г/20 та №05/38 є однією і тією самою особою.
Відповідач не надав суду підтвердження проведення таких експертних досліджень.
Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції про те, що з наявних у справі фотокарток фігурантів обох особових справ №14Г/20 та №05/38 не вбачає візуальної схожості цих осіб, а уся схожість цих осіб полягає в майже однакових іменах ( ОСОБА_1 - позивач, та ОСОБА_2 - особа, що зверталася за захистом у 2005 році), співпадінні місця народження (Афганістан, провінція ОСОБА_3 , повіт ОСОБА_4 ), та року народження (обидва народилися у 1983 році), решта інформації відносно цих осіб не співпадає. 
З цих підстав суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що заявники у справах №14Г/20 та №05/38 є різними особами, і відповідач протилежного належними доказами суду не довів.
Суд першої інстанції також вірно зазначив, що ні подання від 03.07.2018 року, ні рішення від 10.08.2018 року №234-18 не містять відомостей щодо мотивів, за яких особа, яка отримала статус біженця в Україні у 2000 році та документована відповідним посвідченням, вирішила ще раз звернутися за статусом біженця у 2005 році, видаючи себе за іншу людину.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що очевидна відсутність у позивача такого мотиву також підтверджує, що позивач та заявник у справі №05/38 є різними особами.
Відмовляючи у зобов`язанні відповідача прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту, суд першої інстанції вірно виходив з того, що скасування в судовому порядку незаконного рішення ДМС від 10.08.2018 року №234-18 відновлює дію рішення Управління у справах національностей та міграції Київської міської державної адміністрації від 16.02.2020 року №101 про надання позивачу статусу біженця, що є підставою для документування позивача відповідним посвідченням, яке суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача видати позивачу.
А враховуючи той факт, що наказом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 02.09.2021 року визнано недійсним посвідчення біженця серії НОМЕР_1 громадянина Афганістану ОСОБА_1 , який було прийнято у зв`язку із скасуванням рішення про надання позивачу статусу біженця спірним рішенням ДМС від 10.08.2018 року №234-18, то суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок документувати позивача посвідченням біженця. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи не стосуються обставин даної справи і тому правильність висновків суду не спростовують. 
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.