Дата документу 02.05.2022 Справа № 331/2226/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 331/2226/21          Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/828/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2022 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Маловічко С.В., суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Концерн МТМ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.10.2014р. по 31.01.2021р. позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 43 174,40 грн. Боржники неналежним чином виконували свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим Концерн «МТМ» просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 43 174,40 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 43 174 гривні 40 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 гривень.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну 
скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий роз-
гляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в іншому складі суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судову повістку про виклик в судове засідання 26 травня 2021 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі) скаржник у передбаченому процесуальним законом порядку не отримував, зокрема, ані під розписку, ані на офіційну електронну адресу, якої він не має. При цьому, від отримання повістки не відмовлявся, але вона була спрямована на адресу місця мешкання, у якій він знявся з реєстрації. Вказував, що суду було відомо з його заяв по суті справи, що теперішнім місцем його реєстрації та проживання є адреса: АДРЕСА_1 , про що він повідомив суд 20 травня 2021 року, але суд йому на цю адресу повістку не направляв.
У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 вважає, що не був належним чином повідомлений про судове засідання, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.. 

31 січня 2022 року від Концерну «МТМ» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому вказано, що наведені в апеляційній скарзі твердження про необізнаність апелянта про призначення дати судового розгляду справи є необґрунтованими, так як згідно наданих апелянтом документів зрозуміло, що він був обізнаний про те, що справа перебуває в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а також апелянт, будучи активним користувачем мережі Інтернет та будучи заінтересованою особою в повному, всебічному та справедливому розгляді справи, мав можливість перевірити хід справи на офіційному веб-порталі судової влади України. З урахування цих обставин Концерн «МТМ» у своєму відзиві наполягає на залишенні апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до ч. 6 статті 19 ЦПК України належить нескладні справи та справи, ціна позову у яких не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 

         Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і 
обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.

Встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 243776701 від 10.02.2021р. ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 . Дата державної реєстрації права власності - 31.05.2005 року.
До вказаної квартири ОСОБА_3 надавались послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Таким чином, між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року з наступними змінами.
Квартира за адресою: АДРЕСА_3 була підключена до мережі централізованого опалення, ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, та з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності ОСОБА_1 до позивача не звертався. За спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак оплату за спожиту теплову енергію власник квартири здійснював лише частково.
Згідно з наданим позивачем розрахунком нарахування та оплати за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , заведеного на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01.10.2014р. по 31.01.2021р. становлять: нарахована плата за спожиту теплову енергію на суму 61 572,35 грн., сплачено споживачами 12 735,01 грн. 
Отже, відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 43 174,40 грн.
Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, то судом першої інстанції зазначено наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності пере-
ривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого 
обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності 
починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.  

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості позивачем нараховано суму боргу з оплати послуг з централізованого опалення за період з  жовтня 2014 р. по січень 2021 р. включно.
Перевіривши цей період шляхом аналізу нарахування оплати за послуги та їх фактичну сплату відповідачем, суд вказував, що відповідач, сплачуючи суми, більші за місячне нарахування, фактично визнавав минулий борг. Тому такими діями переривав строк позовної давності, який не сплив по всій заборгованості у вказаному періоді. 

Колегія зазначає, що не всі оплати за надані послугу свідчать про визнання минулого боргу споживачем, а лише ті, які перевищують місячне нарахування.

Апеляційним судом встановлено, що позов подано Концерном «МТМ» до суду 30.04.2021р., тому в межі позовної давності вкладається період з 30.04.2018р., а у період з 01.10.2014р. по 29.04.2018р. слід перевірити здійснені відповідачем оплати на предмет переривання строку позовної давності. 

Встановлено, що перший платіж, який значно перевищував суму щомісячного нарахування був здійснений відповідачем у квітні 2016р., коли було нараховано щомісячну оплату у сумі 32,64 грн., а відповідачем сплачено 500 грн. Та переривання строку цим платежем відбулось назад до 01.04.2013р., а наперед строк позовної давності спливав у квітні 2019р. Проте у квітні 2018р. знов було здійснено такий платіж: при нарахованій сумі 195,05 грн. відповідачем було сплачено 2 416 грн., та при такому платежі строк позовної давності мав спливти у квітні 2021 року. В той час як заборгованість визначена до січня 2021 включно.
Вказаний висновок базується на наявному розрахунку, наведеному аналізі платежів та приписах статті 264 ЦК України.

Отже, суд правомірно стягнув з відповідача суму заборгованості за надані послуги позивача за весь період її утворення у розмірі 43174,40 грн., з чим повністю погоджується й апеляційний суд. 
В апеляційній скарзі відповідач вказані обставини не оспорює, а лише зосередився на допущеному судом процесуальному порушенні. 

Так, у скарзі він наголошує на неналежному повідомленні його про розгляд цієї справи, оскільки судом було спрямовано повістку за адресою, у якій він давно знявся з реєстрації, а, натомість, на відому суду адресу, яку він указав у своїх заявах по суті справи, суд йому ані позовну заяву, ані судову повітку не направляв. 
Встановлено, що в матеріалах справи міститься Витяг з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя (а.с. 13) щодо реєстрації місця проживання фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 30.04.2021 року, в якому зазначено, що інформація про поточну реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 відсутня. Але було зазначено адресу його попередньої реєстрації: АДРЕСА_4 , куди і була спрямована відповідачу вся кореспонденція із суду. 
20 травня 2021 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подав клопотання про зміну територіальної підсудності, до якого долучив довідку «Про реєстрацію місця проживання особи» від 01.02.2020р. № 11605613, в якій зазначено, що ОСОБА_1 з 08.09.2005р. і по теперішній час зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_1 . 
Пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Частиною 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. 
З посиланням на вказані норми процесуального права ОСОБА_1 вважав, що суд мав направити йому судову повістку в судове засідання на 26.05.2021р. за адресою АДРЕСА_1 , де він зареєстрований з 08.09.2005р., про що суд першої інстанції знав достеменно з 20 травня 2021 року (з дня отримання заяви відповідача про зміну територіальної підсудності розгляду даної справи).
З приводу вищенаведеного доводу апеляційної скарги колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2021 року (а.с. 14) відкрито провадження у цій справі, вирішено розглядати справу за правила спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання. У вказаній ухвалі також зазначено, що перше судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 26 травня 2021 року на 11-30 год.

Копія вказаної ухвали разом із копією позовної заяви були направлені ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_4 , яка на той час була єдиною відомою адресою попереднього місця реєстрації відповідача.

Але у такому разі суд мав діяти відповідно до вимог ч. 11 статті 128 ЦПК України, тобто повідомити відповідача ОСОБА_1 шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке має бути розміщено не пізніше ніж за 10 днів до дати судового засідання.
Тобто суд, спрямовуючи кореспонденцію за останньою відомою адресою, у якій відповідач не зареєстрований, порушив приписи ч. 11 статті 128 ЦПК України. 

Між тим, 20 травня 2021 року ОСОБА_1 поштою надіслано до суду першої інстанції відзив (а.с. 26-27) на позовну заяву Концерну «МТМ», а також клопотання про зміну територіальної підсудності, у яких він зазначив дійсну адресу свого місця мешкання, у якому він був зареєстрований: АДРЕСА_1 . 
Проте суд, маючи дійсну адресу місця проживання відповідача, а не ту, з якої він давно знявся з реєстрації, а також не зваживши на те, що поштове відправлення з позовною заявою та копією ухвали і повісткою повернулось без вручення ОСОБА_1 ( а.с. 17, 23), не відклав розгляд справи в судовому засіданні 26.05.2021р., про яке не повідомив відповідача, а ухвалив у ньому рішення по суті спору. 

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неналежного вручення апе-
лятну позовної заяви, копії ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки про виклик у судове засідання знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. 
Відповідно до положень частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, у цій справі є підстави для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду в оскаржуваній частині - в частині задоволення вимог Концерну «МТМ» до відповідача ОСОБА_4 ..

Але в прохальній частині апеляційної скарги відповідач вважає, що після скасування рішення суду справу слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Проте колегія не має таких повноважень згідно з приписами статті 376 ЦПК України, а має ухвалити своє рішення по суті спору.

Між тим, як вище проаналізовано апеляційним судом, спір по суті вирішено судом правильно, із вірним встановленням фактичних обставин, з`ясуванням характеру спірних правовідносин і правильним застосуванням норм матеріального права. Тому колегія, скасовуючи це рішення в оскаржуваній частині у зв`язку з процесуальними порушеннями, фактично вирішує справу в такий же спосіб, що і суд першої інстанції, визнаючи позовні вимоги Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 повністю обґрунтованими. 

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково. 

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року у цій справі скасувати в оскаржуваній частині - в частині задоволення позову Концерну «МТМ» до відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позову Концерну «МТМ».

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_3 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ЄДРПОУ 32121458 Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 321214508249) суму заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 43 174 (сорок три тисячі сто сімдесят чотири) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р № НОМЕР_4 Установа банку: ПАТ «Укргазбанк», МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458 ІПН: 236972826658) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 гривень.
В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 02 травня 2022 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Кочеткова І.В.

               Подліянова Г.С.