Справа № 457/1426/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І. 
Провадження № 22-ц/811/839/22                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       08 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дубровицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1  в порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: 
-встановити юридичний факт неправильності (неповноти) запису про народження ОСОБА_2 № 89 від 04 червня 1956 року в частині запису національності його батька ОСОБА_3 , як «українець» замість «поляк»;
-зобов`язати Великолепетинський районний ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області внести зміни до актового запису № 89 про народження ОСОБА_2 від 04 червня 1956 року у частині запису національності його батька ОСОБА_3 , зазначивши «поляк» замість «українець»; 
-встановити юридичний факт неправильності (неповноти) запису про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 № 3 від 13 травня 1953 року в частині запису національності ОСОБА_3 , як «українець» замість «поляк» та в частині запису національності ОСОБА_4 «українка» залишити без змін; 
-зобов`язати Дубровицький ВДРАЦС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актового запису № 3 про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 13 травня 1953 року в частині запису національності ОСОБА_3 , зазначивши «поляк» замість «українець», та в частині запису національності ОСОБА_4 «українка» залишити без змін.
Вимоги заяви обґрунтовувалися тим, що заявник виховувався відповідно до польських традицій, сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами - поляками, святкує польські свята та вважає себе поляком. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився його батько - ОСОБА_1 . 13 травня 1953 року одружилися його дідусь та бабуся: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відомості про національність його батька та його дідуся, які внесені у свідоцтво про народження та у свідоцтво про шлюб, не відповідають дійсності, адже його батько та батько його батька були уродженими поляками. Зазначення національності батька як «українець» у його свідоцтві про народження та у свідоцтві про шлюб його дідуся та бабусі може бути, як помилкою державного органу, так і свідомим вибором дідуся, який, боячись переслідувань за національною ознакою у зв`язку з політикою радянської влади, приховував своє польське коріння (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням заяву задоволено.
Встановлено юридичний факт неправильності (неповноти) запису про народження ОСОБА_2 № 89 від 04 червня 1956 року в частині запису національності його батька ОСОБА_3 як «українець» замість «поляк».
Зобов`язано Великолепетинський районний ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області внести зміни до актового запису № 89 про народження ОСОБА_2 від 04 червня 1956 року у частині запису національності його батька ОСОБА_3 , зазначивши «поляк» замість «українець».
Встановлено юридичний факт неправильності (неповноти) запису про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 № 3 від 13 травня 1953 року в частині запису національності ОСОБА_3 як «поляк» замість «українець» та в частині запису національності ОСОБА_4 «українка» залишено без змін.
Зобов`язано Дубровицький ВДРАЦС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актового запису № 3 про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 13 травня 1953 року в частині запису національності ОСОБА_3 , зазначивши «поляк» замість «українець», та в частині запису національності ОСОБА_4 «українка» залишено без змін (а.с. 30-34).

Дане рішення оскаржив Дубровицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його заяви, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.
Звертає увагу на те, що відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та в актових записах цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», що знайшло своє відображення у правових позиціях, висловлених Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23.01.2019 року у справі № 807/45/17 та від 29.05.2019 року у справі № 398/4017/18 за позовами фізичних осіб до органів РАЦС про зобов`язання внести зміни до актового запису цивільного стану у графу щодо національності.
Також звертає увагу на те, що Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», на який посилається суд в оскаржуваному рішення, втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27.01.1999 року № 70/99 «Про зміни та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Президента України».
Вважає, що копії документів, які долучені заявником до поданої ним до суду заяви, «не є автентичними» і такі не видавалися, зокрема: Державним архівом Рівненської області та Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 37-44).

За змістом статті 175 ЦПК України, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна містити (зокрема) прізвище, ім`я та по батькові заявника, його місце проживання чи перебування, а також реєстраційний номер його облікової картки платника податків, номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
В той же час, заявником у поданій ним до суду заяві зазначено лише те, що він проживає у АДРЕСА_1 : без зазначення реєстраційного номеру його облікової картки платника податків, номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
Більше того. Як встановлено судом, за зазначеною заявником у заяві адресою його місця проживання ( АДРЕСА_1 ) знаходиться міні-готель, який надає послуги подобової оренди житлових приміщень (а.с. 83-84) і судові повістки з викликом заявника в судове засідання, скеровані за вказаною адресою, повернулися без вручення їх адресату з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 81-82).
За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності заявника - на підставі наявних у справі даних та доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності його батька та діда до певної національності, посилаючись на помилковість таких відомостей, зазначених в актових записах про народження його батька та про одруження його діда, що є, на думку заявника, підставою для внесення змін до цих актових записів щодо національності батька та діда. При цьому рішення, дії чи бездіяльність органу державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦС) щодо внесення змін до актових записів цивільного стану (чи відмови у їх внесенні) заявник не оскаржує. Відтак, вимоги про зобов`язання органів ДРАЦС внести відповідні зміни до актових записів щодо національності батька та діда заявника є похідними від його вимог установити певні обставини і неправильність відомостей, що містяться у таких записах.
Разом з тим актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).
Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону № 2398-VI).
Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.
Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема,  рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).
Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.
Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.
Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.
Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, встановлення факту про належність особи до певної національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки норми ЦПК Українине передбачають можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту належності особи до певної національності, встановлення неправильності в актовому записі про народження та зобов`язання внести зміни до актових записів щодо національності особи. 

В той же час, заявник не позбавлений права звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану, як суб`єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису про народження чи про одруження у частині національності, а у випадку відмови - оскаржити такі дії в суді в порядку адміністративного судочинства.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 398/4017/18, а відтак (у відповідності до положень частини 4 статті 263 ЦПК України) повинна враховуватися судами у справах такої категорії.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 367, 368, 374 п.4, 377 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Дубровицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) частково задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01 грудня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 681 (шістсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 08 серпня 2022 року.

       Головуючий:                                                        Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.