Постанова 
Іменем України
                                                                                                    
26 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 431/4201/15-ц
провадження № 61-17102св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І.,
Яремка В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінаста», Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України», Приватне акціонерне товариство «Експерементальне проектно-конструкторське бюро «Будпластик», «Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Свиридовський Олександр Анатолійович, на ухвалу Луганського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Стахової Н. В., Кострицького В. В., Назарової М. В. та ухвалу Луганського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Стахової Н. В., Кострицького В. В., Назарової М. В.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінаста» (далі - ТОВ «Фінаста»), Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України» (далі - ПАТ «Національний депозитарій України»), Приватне акціонерне товариство «Експерементальне проектно-конструкторське бюро «Будпластик» (далі - ПАТ «ЕПКБ «Будпластик»), «Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед», про визнання угод недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 06 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 36 172 простих іменних акцій (код ISIN НОМЕР_5) ПАТ «ЕПКБ «Будпластик». Визнано недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/45 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Визнано недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/47 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Визнано недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/50 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Визнано недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/39 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Зобов`язано ТОВ «Фінаста» здійснити операцію з перереєстрації права власності на 14 654 прості іменні акції (код ISIN НОМЕР_5) ПАТ «ЕПКБ «Будпластик» з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 шляхом списання простих іменних акцій з рахунку в цінних паперах №  НОМЕР_1 , що був відкритий ОСОБА_5 у ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах №  НОМЕР_2 , що був відкритий ОСОБА_2 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Град-цінні папери» (далі - ТОВ «Град-цінні папери»). Зобов`язано ТОВ «Фінаста» здійснити дії щодо перереєстрації права власності на 3 946 простих іменних акцій (код ISIN НОМЕР_5) ПАТ «ЕПКБ «Будпластик» із ОСОБА_6 на ОСОБА_2 , шляхом списання простих іменних акцій з рахунку в цінних паперах №  НОМЕР_3 , що був відкритий ОСОБА_6 у ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах №  НОМЕР_2 , що був відкритий ОСОБА_2 у ТОВ «Град-цінні папери». Зобов`язано ТОВ «Фінаста» здійснити дії щодо перереєстрації права власності на 2 916 простих іменних акцій (код ISIN НОМЕР_5) ПАТ «ЕПКБ «Будпластик» із ОСОБА_3 на ОСОБА_2 шляхом списання простих іменних акцій з рахунку в цінних паперах №  НОМЕР_4 , що був відкритий ОСОБА_3 у ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах №  НОМЕР_2 , що був відкритий ОСОБА_2 у ТОВ «Град-цінні папери». Зобов`язано ТОВ «Фінаста» здійснити дії щодо перереєстрації права власності на 14 654 прості іменні акції (код ISIN НОМЕР_5 ) ПАТ «ЕПКБ «Будпластик» із ОСОБА_4 на ОСОБА_2 , шляхом списання простих іменних акцій з рахунку в цінних паперах №  НОМЕР_6 , що був відкритий ОСОБА_4 в ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах №  НОМЕР_2 , що був відкритий ОСОБА_2 у ТОВ «Град-цінні папери». Зобов`язано ПАТ «Національний депозитарій України» внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів шляхом здійснення безумовної депозитарної облікової операції переказу цінних паперів ПАТ «ЕПКБ «Будпластик», (акції прості іменні, ISIN НОМЕР_5 ) в кількості 36 172 акції з рахунку депозитарної установи ТОВ «Фінаста» №  НОМЕР_7 , відкритого в ПАТ «Національний депозитарій України», на рахунок в цінних паперах ТОВ «Град-цінні папери» № НОМЕР_8, відкритий у ПАТ «Національний депозитарій України». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11 травня 2016 року рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду першої інстанції відмовлено.
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 03 січня 2020 року заяву ОСОБА_3 про поворот виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 листопада 2015 року задоволено. В порядку повороту виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 листопада 2015 року зобов`язано ПАТ «Національний депозитарій України» внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів шляхом здійснення безумовної депозитарної облікової операції переказу цінних паперів ПАТ «ЕПКБ «Будпластик» (акції прості іменні, ISIN НОМЕР_5) в кількості 36 172 акції з рахунку депозитарної установи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Куб» № 10002400410401562, відкритого в ПАТ «Національний депозитарій України», на рахунок депозитарної установи ТОВ «Фінаста» № 10002400410402669, відкритий в ПАТ «Національний депозитарій України».
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду чи іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду та інших документів.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки судове доручення не виконано, то провадження у цій справі необхідно зупинити до надходження відповіді іноземного суду про вручення необхідних документів третій особі у справі відповідно до пункту 8 частини першої статті 252 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року поновлено провадження у цій справі.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду чи іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду та інших документів.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки від повноважних органів Республіки Кіпр не надійшло повідомлення про вручення третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - «Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед» необхідних документів, провадження у цій справі підлягає зупиненню до надходження відповіді іноземного суду про вручення необхідних документів третій особі у справі відповідно до пункту 8 частини першої статті 252 ЦПК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг і позиції інших учасників
У листопаді 2020 року та квітні 2021 року  ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Свиридовський О. А., звернувся до Верховного Суду із касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду.
На обґрунтування касаційних скарг посилався на те, що оскаржувані ухвали порушують принципи верховенства права та прийняті в інтересах рейдерів для унеможливлення повороту виконання рішення суду, яке є завідомо неправосудним. На переконання заявника зазначені ухвали суду мають системний логічний зв`язок із усіма попередніми незаконними судовими рішеннями у цій справі та у сукупності із ними мають на меті унеможливити відновлення порушених судом прав відповідача та зробити неможливим доступ відповідача до правосуддя. Такі дії не відповідають статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині порушення право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Суд апеляційної інстанції надіслав повідомлення юридичній особі «Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед»з порушенням норм міжнародного та українського законодавства, оскільки зазначена юридична особа не має адреси, а існує лише віртуально.
Відзив на касаційні скарги не надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Свиридовський О. А., на ухвалу Луганського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року та витребувано її матеріали.
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Свиридовський О. А., на ухвалу Луганського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року.
Підставою відкриття касаційного провадження у вказаній справі є підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, - порушення норм процесуального права, а саме: статей 210, 251, 252 ЦПК України, Конвенції про вручення судових та позасудових документів у цивільних або господарських справах від 15 листопада 1965 року, Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу у цивільних справах від 06 вересня 2004 року (ратифікована 22 вересня 2005 року та набрала чинності 18 березня 2006 року).
Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року справу призначено до розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, в тому числі ухвали суду апеляційної інстанції про зупинення провадження, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанцій не відповідають.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
Згідно зі статтею 6 ЦПК України суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною другою статті 496 ЦПК України іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Водночас необхідно враховувати, що названою нормою встановлено право, а не обов`язок суду звертатися у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави із судовим дорученням.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 19 жовтня 2000 року відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2052-III «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах».
Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.
Згідно з частиною першою статті 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3-6.
Відповідно до статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.
Водночас статтею 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.
З інформації, розміщеної на офіційному сайті Постійного бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, відомо, що Нотою, датованою 05 січня 1984 року, уряд Кіпру зазначив, що не заперечує проти способів передачі документів особам, які перебувають на території його країни, безпосередньо поштою, відповідно до положень статті 10 Конвенції.
Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесене, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.
Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.
Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.
У випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.
Разом з тим відповідно до положень статті 15 Конвенції ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту.
Тобто положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 911/165/18, від 27 січня 2020 року у справі № 910/29287/15 та від 12 березня 2020 року у справі № 910/28827/15.
Як відомо з матеріалів справи, відповідачі у справі є резидентами України, на яких не поширюються положення статті 15 Конвенції, в той час як іноземним учасником у цій справі є третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - «Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед».
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, насамперед, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Отже, враховуючи можливість застосування статті 10 Конвенції та направлення судових рішень поштою, зважаючи на те, що апеляційний суд не встановив, що повідомити третю особу у визначений статтями 128, 272, 386 ЦПК України спосіб неможливо, Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про необхідність застосування порядку передачі судових та позасудових документів, врегульованого статтею 498 ЦПК України та пов`язане з цим зупинення провадження у справі, що призводить до невиправданого затягування її розгляду і є порушенням права учасників судового процесу на розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
За наведених обставин суд погоджується з аргументами, викладеними  ОСОБА_3  у касаційних скаргах, щодо безпідставного зупинення провадження у справі та неправильного застосування вимог Конвенції у правовідносинах з приводу повідомлення третьої особи, яка не брала участі у справі, та зауважує на неправильному застосуванні судом апеляційної інстанції положень пункту 8 частини першої статті 252 ЦПК України.
Враховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі до виконання доручення про вручення судових документів або повідомлення про неможливість такого вручення, у зв`язку з чим ухвали Луганського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року та від 24 лютого 2021 року підлягають скасуванню, як такі, що постановлені з порушенням норм процесуального права, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 
Ураховуючи викладене, оскаржувані ухвали Луганського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року та від 24 лютого 2021 року про зупинення провадження у справі не можуть вважатися законними й обґрунтованими та підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Під час нового розгляду апеляційний суд має врахувати зазначене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Свиридовський Олександр Анатолійович, задовольнити.
Ухвали Луганського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року та від 24 лютого 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                   С. О. Погрібний
 
                                                                                                                   Г. І. Усик
 
                                                                                                                        В. В. Яремко