ф
УХВАЛА

26 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 215/1278/19
адміністративне провадження № К/9901/36754/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н.В.,
суддів: Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №215/1278/19 за позовом ОСОБА_1 до голови виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до голови виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність голови Виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича, яка виявилася у порушенні механізму, порядку шаблону розгляду заяви від 04.12.2018, згідно зі статтями 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» частинами першою, другою, восьмою статті 11 Закону України «Про державну службу» і принципів статті 3, 19, 28 Конституції України;
- зобов`язати голову Виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича протягом 15-ти днів вжити систему заходів нормативно-правовим актом відповідно до статей 3, 19, 28 Конституції України та надати зазначені документи згідно з заявою від 04.12.2018;
- визнати протиправною бездіяльність голови Виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича, яка виявилася у невжитті заходів усунення причин, що породжують подання заяви (запиту) від 04.12.2018 та притягти до адміністративної відповідальності згідно з пунктом 1 частини першої статті 20, статті 249, частини першої статті 286 КАС України, статті 60 Конституції України.
12 липня 2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до голови Виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу.
Не погодившись із вказаною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року, позивач подав апеляційну скаргу. 
17 лютого 2020 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року в адміністративній справі № 215/1278/19.
На зазначені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 08 жовтня 2021 року.
21 жовтня 2021 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі №215/1278/19,  на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №215/1278/19 касаційна скарга залишена без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з належними доказами, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду та документа про сплату судового збору в розмірі 2270,00 гривень.
На виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду позивачем направлено клопотання про звільнення від сплати судового збору та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження і відкриття провадження у справі після усунення недоліків. Вказані заяви зареєстровані у Верховному Суді 17 лютого 2022 року.
Щодо звільнення від сплати судового збору позивач зазначає, що перебуває у незадовільному майновому стані на підтвердження чого надає довідку, видану Тернівським УПСЗН міста Кривий Ріг від 04 січня 2022 року №57 про отримання щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю 1 групи - ОСОБА_2 , що склала з січня 2020 року по грудень 2020 року 410,88 грн, а також про отримання щомісячної компенсаційної за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 групи, що склала за 2020 рік 23913.12 грн.
За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частинами першою та другою статті 8 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон №        3674-VI) визначено вичерпний перелік умов, за наявності яких суд, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою може за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
Перевіривши клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору, Суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до частини першої та п`ятої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи, що Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи, разом з тим у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява №73547/01).
Так, позивачем не надано до суду касаційної інстанції усіх документів, із яких можливо було б встановити суму сукупного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік. 
З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору не підлягає задоволенню.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга подана повторно після її повернення, що не позбавляє права звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду.
Суд зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня  2022 року зазначені позивачем причини пропуску строку на касаційне оскарження були визнані неповажними. Отже, фактично зазначені скаржником підстави для поновлення строку є аналогічними тим, які Суд вже оцінив і визнав неповажними ухвалою про залишення касаційної скарги без руху.
Невиконання позивачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Суд наголошує, що подача касаційної скарги вчетверте та понад рік після ухвалення оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не може бути визнано Судом як своєчасне та належне виконання скаржником його процесуальних обов`язків.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що учасники справи, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Враховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України обумовлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не доведено поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, тому у відкритті касаційного провадження за цією скаргою необхідно відмовити.
Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку з відпусткою судді Шевцової Н.В., розгляд цієї скарги відбувся після її виходу на роботу.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №215/1278/19 .
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №215/1278/19.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №215/1278/19 за позовом ОСОБА_1 до голови виконавчого комітету Криворізької міської ради Вілкула Юрія Григоровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          Н.В. Шевцова
Судді                                                                                                    В.Е. Мацедонська
                                                                                                              О.Р. Радишевська