ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 липня 2022 року           справа №360/5659/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/5659/21 (суддя в І інстанції Басова Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі – УДМС у Луганській області), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину ОСОБА_2 (а.с.20-23).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.03.2013 позивач перебував у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 та на момент видачі дозволу на імміграцію дружина позивача була громадянином України. 
30.09.2021 поштою позивач отримав рішення УДМС у Луганській області від 07.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, в якому зазначено, що на підставі п.п.1,5 ч.1 ст.12 Закону України від 07 червня 2001 року № 2491-III «Про імміграцію» (далі – Закон № 2491-III) скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 14 червня 2016 року, у зв`язку з тим що надав свідомо неправдиві відомості та порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Видана на підставі цього дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.08.2016 терміном дії «безстроково», скасована на підставі вимог п.п.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі  - Порядок № 321). 
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача від 07.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги фактично зазначені доводи, аналогічні висловленим у позовній заяві. Апелянт вказує на невідповідність висновків суду приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, й обставинам справи, зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Грузії, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 23.03.2013 зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 (а.с.7,8,9,10,11).
УДМС у Луганській області 15.12.2015 продовжено строк перебування на території України громадянину ОСОБА_2 до 21.03.2016 згідно його паспортного документу серії НОМЕР_3 (а.с.73).
17.12.2015 до УДМС у Луганській області надійшла заява від позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку із тим, що останній понад два роки перебуває у шлюбі з  громадянкою України та на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію»  (а.с.65-66).
14.06.2016 за № 2346/5 УДМС у Луганській області видано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну, який дійсний до 14 червня 2017 року на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» (а.с.62).
14.11.2017 Державною міграційною службою України винесено наказ № 304 про оголошення рішення розширеного засідання Колегії ДМС (а.с.57).
Рішенням розширеного засідання Колегії ДМС України від 10.11.2017 № 1 про результати роботи ДМС за 9 місяців 2017 року вирішено забезпечити обов`язкову перевірку наданих іноземцями штампів перетину кордону за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають кордон «Аркан» (п.3.6 Рішення) (а.с.58-59).
УДМС у Луганській області звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з запитом від 21.05.2020 № 4401.5-7713/44.1-20, в якому просив підтвердити або спростувати факт притягнення громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальної відповідальності та надати копію вироку суду по справі № 359/2114/17 (а.с.60).
На вищевказаний запит Бориспільським міськрайонним судом Київської області надано копію вироку № 359/2124/17 (а.с.56).  
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.03.2017 по справі № 359/2114/17, який набрав законної сили  25.04.2017, затверджено угоду про визнання винуватості від 02.03.2017, підписану в кримінальному провадженні № 12016110110000424, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12.2016, укладену між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Томчаєм Романом Вікторовичем та ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язаний сплатити суму штрафу на рахунок Державного бюджету України в місячний термін з моменту вступу вироку в законну силу.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цаленджиха, Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави (р/р 31112106700004, одержувач: Бориспільське УДКСУ /м. Бориспіль/21081100, ЄДРПОУ 38007070, МФО 821018, назва: адміністративні штрафи та інші санкції), - 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 60 коп. витрат на залучення експерта.
Речовий доказ у справі - паспорт громадянина Республіки Грузія № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підробленими відмітками про перетин державного кордону України, - повернути Піпіа Ревазу.
Відбитки штампів Державної прикордонної служби України, проставлений на сторінці 23 та 24 паспорту громадянина Республіки Грузія № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: № 036 від 28.06.2015 року, № 036 від 22.04.2015 в ППР «Бориспіль», №007 від 23.09.2015, № 007 від 24.09.2015 в ППР «Малоярославець 1», і є підробленим, - анулювати і вважати недійсними (а.с.53-54).
07.09.2021 УДМС у Луганській області винесено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказане рішення винесено на підставі п.п.1,5 ч.1 ст.12 Закону № 2491-III, а саме скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 14.06.2016, у зв`язку з тим, що надав неправдиві відомості та порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Видана на підставі цього дозволу на імміграцію посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_4 від 25.08.2016 терміном дії «безстроково» скасована на підставі вимог п.п.1 п.64 Порядку № 321 (а.с.6).
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача від 07.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину ОСОБА_2 , звернувся з даним адміністративним позовом до суду. 
Вирішуючи це спір, апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).
Відповідно до статті 4 Закону № 3773-VI іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.
Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом № 2491-III.
Відповідно до частини  четвертої статті 11 Закону № 2491-III особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
За правилами частини другої статті 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Отже, вказаними нормами Закону чітко визначено, що безумовною умовою є перебування особи в Україні на законних підставах.
Положеннями статті 12 Закону № 2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі - Порядок №1983).
За приписами пунктів 21-25 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону № 2491-III, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону № 2491-III, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію. Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.
Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону № 2491-III. Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі. 
Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.
Так, судами встановлено, що дозвіл на імміграцію був наданий позивачу поза квотою імміграції, оскільки позивач перебував у шлюбі понад два роки з громадянкою України.
Отримання дозволу на імміграцію з цих підстав жодним чином не нівелює обов`язок  особи під час отримання такого дозволу перебувати в Україні на законних підставах.
Перебування в Україні на законних підставах у випадку позивача визначалось під час продовження йому строку перебування в Україні 15.12.2015. Перетин кордону 24.09.2015 на ППР «Малоярославець» слугував підтвердженням законного перебування позивача на території України та підставою для продовження строку перебування в Україні.
При цьому, як вже було встановлено судами, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.03.2017 у справі № 359/2114/17 встановлено, що відповідно до листа Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ НП в Київській області 38/109/27/02-2017 від 06.01.2017, за даними міжвідомчої системи «Аркан», відомостей про перетинання державного кордону України громадянином Республіки Грузія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22.04.2015 по 24.09.2015 не виявлено.  
Згідно висновку експерта Головного експертно-криміналістичного центру Державної прикордонної служби України № 347/1292 від 19.01.2017 року, відмітки про перетинання державного кордону України, а саме: № 036 від 28.06.2015, № 036 від 22.04.2015 в ППР «Бориспіль», № 007 від 23.09.2015, № 007 від 24.09.2015 в ППР «Малоярославець 1», проставлені на сторінках 23 та 24 паспорту на ім`я обвинуваченого, не відповідають за своїми характеристиками затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України формі.
Таким чином, відбитки штампів Державної прикордонної служби України, проставлений на сторінці 23 та 24 паспорту громадянина Республіки Грузія № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: №036 від 28.06.2015 року, №036 від 22.04.2015 року в ППР «Бориспіль», №007 від 23.09.2015 року, №007 від 24.09.2015 року в ППР «Малоярославець 1» є підробленим, анульованими і вважаються недійсними (а.с.53-54).
Вирок набрав законної сили 25 квітня 2017 року.
Пунктом 1 та 5 частини першої статті 12 Закону № 2491-III визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Таким чином, позивач в 2015 році до УДМС у Луганській області для проводження строку  перебування в Україні та отримання дозволу на імміграцію надав свідомо неправдиві відомості щодо перетину ним Державного кордону України за період з 22.04.2015 по 24.09.2015 та використовував  документ - паспорт громадянина Республіки Грузія № НОМЕР_3 - з підробленими відбитками штампів Державної прикордонної служби України, тим самим не підтвердив перебування в Україні на законних підставах, як наслідок, порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
На підставі викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідачем правомірно прийнято рішення 07.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Грузії ОСОБА_8 . 
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваних рішень, натомість доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та є безпідставними.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі № 360/5659/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 12 липня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                       І. В. Сіваченко
Судді                                                                                  Т. Г. Гаврищук                                                                                                                        А. А. Блохін