справа № 355/443/21                                   головуючий у суді І інстанції Червонописький B.C
провадження № 22-ц/824/5594/2022        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
        ПОСТАНОВА      
        ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 травня 2022 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру  аліментів, -
 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, що стягуються. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року з нього, на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти в розмірі 33% всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 06 жовтня 2017 року.
 
Посилаючись на суттєві зміни сімейного стану, а саме те, що він створив нову сім`ю та має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просить суд на підставі вимог ст.192 СК України зменшити розмір аліментів, які він сплачує із 33% до 1/8 частини.
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 грудня 2021 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру стягнення аліментівзадоволено частково. Змінено розмір аліментів, який встановлено рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянтка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 у повному обсязі.
 
При цьому, зазначає, що позивачем не надано жодного доказу щодо погіршення свого матеріального стану. Вказує на те, що позивач по справі працює акушером-гінекологом, має стабільну заробітну плату, розмір якої порівняно з 2017 роком значно збільшився, що дає йому можливість сплачувати аліменти в розмірі визначеному попереднім рішенням суду. Уважає, що сам факт повторного укладення шлюбу, та народження дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, якщо відсутні докази погіршення матеріального стану платника аліментів.
 
Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на хворобу дитини - ОСОБА_7 , яка знаходиться на диспансерному обліку з 2013 року з діагнозом міопія високого ступеню правого ока, міопія високого ступеню з астигматизмом лівого ока, та потребує додаткових коштів на постійне лікування та придбання м`яких контактних лінз із щомісячною заміною. Апелянт зазначає, що зменшення розміру аліментів буде суперечити інтересам дитини, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наголошує на необхідності застосування судової практики Верховного Суду, згідно позицій якого в даній категорії справ доведенню підлягає не лише сам факт зміни сімейного стану платника аліментів, а й погіршення його матеріального стану, як об`єктивна підстава для зменшення розміру аліментів. Додатково вказує на те, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження по справі, не звернув уваги на ту обставину , що відповідно до п.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про зменшення розміру аліментів не звільняються від сплати судового збору.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2017 року рішенням Баришівського районного суду Київської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти в розмірі 33%  всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 06 жовтня 2017 року ( а.с.11 ).
 
Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилався на зміну свого сімейного становища, а саме, створення нової сім`ї, перебування на його утриманні дружини, яка ніде не працює та двох неповнолітніх дітей, народжених після ухвалення судового рішення 21 листопада 2017 року.
 
В ході розгляду справи позивач представив до суду свідоцтво про одруження та два свідоцтва про народження, з яких вбачається що у нього відбулись зміни його сімейного стану, зокрема:
 
1)    18 травня 2018 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 , а.с. 7);
2)    відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 15 листопада 2018 року, яке видане Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області народився ОСОБА_4 , батьком якого записаний ОСОБА_2 (а.с.9)       
3)    відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 13 листопада від 13 листопада 2020 року, яке видане Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції уКиївській області народився ОСОБА_5 , батьком якого записаний ОСОБА_2 (а.с. 8)
 
Саме такі підстави для зміни розміру присуджених аліментів й передбачені положеннями ст. 192 СК України.
 
Обставиною, якою позивач обґрунтовував свої вимоги для зменшення визначеного розміру аліментів з 33% на 1/8 частину, є зміна сімейного стану платника аліментів, внаслідок чого у позивача виникли додаткові зобов`язання фінансового характеру щодо забезпечення прожиткового рівня не тільки першої дитини, але й двох дітей від нового шлюбу.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд  першої інстанції, враховуючи вимоги закону для зменшення визначеного розміру аліментів та встановлені обставини справи, які свідчать про зміну сімейного стану позивача, вважав, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягуються із нього на користь ОСОБА_1 . При цьому зазначив, що з метою забезпечення рівності матеріального забезпечення всіх дітей позивача та з урахуванням обов`язку батьків з утримання дитини, вважає, що зменшення частки матеріального забезпечення з 33% на 1/6 частину не порушить право дитини на гідний рівень життя.
 
При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він створив нову сім`ю та має двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які народилися вже після ухваленого судом рішення про стягнення аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Таким чином, у зв`язку з тим, що на утриманні позивача перебуває ще двоє малолітніх дітей, у нього змінився сімейний стан, а тому аліменти, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_7 на користь відповідача, мають бути зменшені.  
При цьому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову шляхом зменшення розміру аліментів до 1 / 6 частини доходів позивача також відповідає вимогам ст. 182 та ч.5 ст. 183 СК України щодо розміру аліментів на одну неповнолітню дитину. Крім того, з визначеним розміром аліментів позивач погодився та в частині відмовлених позовних вимог рішення суду не оскаржував.
Колегія суддів також враховує, що на день постановлення рішення про стягнення аліментів Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року в позивача на утриманні перебувала лише одна дитина, тому факт народження ще двох дітей є зміною сімейного стану позивача, що в розумінні ст.192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни розміру присуджених аліментів.
Одночасно з цим слід зазначити, що суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта щодо недоведення позивачем саме погіршення матеріального стану, оскільки позивач посилається,  як на підставу для зміни розміру аліментів саме на зміну сімейного стану.
В той же час, перебування на утриманні у позивача ще двох дітей, про що було зазначено вище, суд вважає самостійною достатньою підставою для зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача.
Посилання апелянта на практику Верховного Суду колегія суддів оцінює критично, оскільки обставини в зазначених апелянтом справах, не є однорідними з обставинами справи, що розглядається.
Також, колегія суддів критично розцінює доводи апелянта щодо існування в неї значних додаткових витрат на лікування доньки, як підставу для відмови у зменшенні розміру аліментів, оскільки за наявності таких додаткових витрат відповідач не позбавлена можливості захистити свої інтереси відповідно до ст. 185 СК України.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апелянта про несплату позивачем судового збору за звернення до суду з вказаним позовом, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідна квитанція про сплату судового збору у розмірі 908 грн. міститься в матеріалах справи (а.с.23). 
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому судове рішення, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Баришівського районного суду Київської області року від 01 грудня 2021 залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                           О.Ф. Лапчевська

                                                                                                                        Г.І.Мостова