ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року
м. Київ

cправа № 904/6521/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г.М. - головуючий, Могил С.К., Уркевич В.Ю.,
секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпровської міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2021 (колегія суддів у складі: Антонік С.Г. - головуючий, Дармін М.О., Іванов О.Г.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2021 (суддя Бондарєв Е.М.)
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях
до Дніпровської міської ради
про визнання права державної власності на нерухоме майно та витребування його із незаконного володіння
за участю: позивача: Сивоконь А.І. (самопредставництво),
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1.          Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Дніпровської міської ради (далі - відповідач) згідно з яким, просило:
- визнати право державної власності в особі позивача на нерухоме майно, об`єкт "будівлі та споруди дитячого садку" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Велика Діївська (Братів Трофімових), 179 у м.Дніпро (далі - нерухоме майно);
- витребувати із незаконного володіння відповідача на користь держави в особі позивача нерухоме майно.
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем не приймалося рішення щодо відчуження нерухомого майна, тому воно залишилося у державній власності, а відповідач є недобросовісним набувачем цього майна, оспорює право позивача на нього, тому порушені інтереси держави, які підлягають захисту в судовому порядку.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2021, позов задоволено повністю.
2.2          Судові рішення мотивовані тим, що реєстрація права власності на нерухоме майно за відповідачем є порушенням майнових прав держави в особі позивача, оскільки ним не приймалося рішення щодо його передачі. Також вказано на те, що позивач у 2018 році довідався про те, що нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, що виключає правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, на яких наполягав відповідач.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №  487/10132/14-ц, від 26.11.2019 у справі №  914/3224/16, постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №  186/599/17. При цьому заявник вказує на відсутність висновку Верховного Суду у спірних правовідносинах щодо застосування статей 31, 34, 35 Закону України "Про власність", а також на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності для звернення позивача до суду та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів у вигляді судових рішень у справах №  №  10/163/10, 21/5005/2660/2012.
3.3          Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування судами норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
4.          Мотивувальна частина
4.1          Суди встановили, що відповідно до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", Фондом державного майна України прийнято наказ від 22.04.1993 №167-ПК про надання згоди на приватизацію об`єкту малої приватизації - державного майна Орендного підприємства "Дніпропетровський трубопрокатний завод ім. Леніна".
4.2          Відповідно до відомості основних засобів по об`єктам соцкультпобуту Орендного підприємства "Дніпропетровський трубопрокатний завод ім. Леніна", дитячий заклад № 61, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, 179 у процесі приватизації не увійшов до статутного фонду ВАТ "Дніпропетровський трубний завод" та згідно з відомостями з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, є державною власністю. Суб`єкт управління, якій здійснює управління майном - Фонд державного майна України.
4.3          На виконання наказу Фонду державного майна України від 09.12.2016 № 2222 "Щодо виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 803-р "Деякі питання запобігання корупції в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади" в частині забезпечення проведення до кінця 2018 року державної реєстрації нерухомого державного майна, яке у процесі приватизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, але залишилось на їх балансі. Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (далі - Регіональне відділення) була проведена робота щодо організації виготовлення технічної документації на вказані вище нежитлові будівлі та виготовлено Технічний паспорт станом на 09.12.2016 (інвентарна справа № 07930).
4.4          12.09.2018 Регіональне відділення звернулося до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - державний реєстратор), із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі, що розташовані: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 179 (вул. Братів Трохимових, 179).
4.5          18.09.2018 державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яке мотивоване тим, що при розгляді заяви Регіонального відділення було зроблено перевірку відомостей у Державному реєстрі прав та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.09.2018 за № 138064815 та виявлено зареєстроване право власності за іншою особою.
4.6          Суди встановили, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться об`єкт "будівлі та споруди дитячого садку" за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, будинок 179. Форма власності - комунальна, власник - територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, САА № 903087, 25.02.2003, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.
4.7          Також встановлено, що відповідач у відзиві наполягав про застосування наслідків спливу позовної давності.
4.8          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.9           Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
4.10          Відтак згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 вказаного Кодексу підставами касаційного оскарження судових рішень є виключно неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
4.11          Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України суд касаційної інстанції зазначає наступне.
4.12          Залишаючи без змін, рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що позивач не приймав рішень щодо передачі нерухомого майна, а про порушення права державної власності на це майно довідався у 2018 році.
4.13          У наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №  487/10132/14-ц, від 26.11.2019 у справі №  914/3224/16, від 27.01.2021 у справі №  186/599/17 Верховний Суд виходив із конкретних встановлених судами обставин справи щодо початку перебігу позовної давності, які є відмінними від обставин даної справи, що переглядається у касаційному порядку.
4.14          Відтак, після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновок щодо застосування норм права, який викладений у наведених скаржником постановах Верховного Суду, та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними із даною справою.
4.15          Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.16          За таких обставин наведена відповідачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, у зв`язку з чим касаційне провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
4.17          Відповідач посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 31, 34, 35 Закону України "Про власність" у подібних правовідносинах.
4.18          Встановивши, що позивач про порушення права власності на нерухоме майно довідався у 2018 році, оскільки державним реєстратором 18.09.2018 було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а до суду позивач звернувся 02.12.2020, обґрунтовуючи позовні вимоги приписами статей 321, 326, 387, 392 Цивільного кодексу України, суди застосовували норми матеріального права до спірних правовідносин на момент їх виникнення та дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
4.19          Суд касаційної інстанції зазначає, що на момент відмови позивачу у вчиненні реєстраційних дій, положення статей 31, 34, 35 Закону України "Про власність" втратили чинність та судами вони у цій справі не застосовувались, що виключає підстави для формування правового висновку Верховного Суду, а до суду позивач звернувся 02.12.2020, обґрунтовуючи позовні вимоги приписами статей 321, 326, 387, 392 Цивільного кодексу України, які суди застосовували до спірних правовідносин та дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.
4.20          За таких обставин правові підстави для скасування судових рішень із підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, відсутні.
4.21          Щодо доводів скаржника про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, який (пункт), зокрема, відсилає до пунктів 3, 4 частини третьої статті 310 цього Кодексу, колегія суддів зазначає таке.
4.22          Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
4.23          На обґрунтування вказаних підстав скаржник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів у вигляді судових рішень у справах № № 10/163/10, 21/5005/2660/2012.
4.24          Твердження заявника про те, що суди порушили норми процесуального права відмовивши у задоволенні клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, є помилковими, оскільки із встановлених ними обставин вбачається, що звернення позивача до суду в межах строку позовної давності виключало правові підстави для його задоволення, заявник цих встановлених судами обставин справи у встановленому у касаційній інстанції порядку, не спростував.
4.25          Доводи скаржника про те, що суди встановили обставини справи на підставі судових рішень у справах №  10/163/10, №  21/5005/2660/2012, які на його думку, є недопустимими доказами, не підтвердилися під час касаційного розгляду, приймаючи оскаржену постанову суд апеляційної інстанції встановив, що спірне майно належало до державної власності, позивачем заперечується, а відповідачем не надано доказів прийняття Фондом державного майна рішення про передачу спірного майна у власність відповідача та не надано документів, які б підтверджували набуття відповідачем права власності на це майно, що виключає правові підстави для скасування судових рішень.
4.26          Таким чином, оскільки доводи, викладені в касаційній скарзі, в іншій частині виключних випадків касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження, підстави для скасування судових рішень відсутні, що узгоджується із відзивом на касаційну скаргу.
4.27          Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги належить покласти на відповідача.
Керуючись статтями 240, 296, 300, 301, 309, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження у справі №  904/6521/20 за касаційною скаргою Дніпровської міської ради в частині касаційного оскарження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.
В іншій частині касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2021 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г.М. Мачульський

Судді                                                                                                    С.К. Могил

В.Ю. Уркевич