Постанова
Іменем  України            
 
10 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 757/50829/18
 
провадження № 61-6919 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                           Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Старкпром», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс»;
треті особи: публічне акціонерне товариство «Кредобанк», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад Ольга Петрівна;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду                                                    від 29 березня 2021 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О.,                                 Немировської О. В., Ящук Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                   товариства з обмеженою відповідальністю «Старкпром» (далі - ТОВ «Старкпром»), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінресурс»), треті особи: публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П., про визнання договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки недійсними, скасування державної реєстрації. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 січня 2007 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») було укладено іпотечний договір на забезпечення виконання нею зобов`язань за кредитним договором від 26 січня 2007 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором вона передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:66:598:0030, площею 0,062 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, за адресою: «ДВРЗ» садове товариство (Дніпровський район), земельна ділянка 16,                            м. Київ.
26 травня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Укрфінресурс» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 січня 2007 року.
27 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором в                       ід 26 січня 2007 року та договір про відступлення права за договором іпотеки, який укладений на забезпечення кредитного договору від 26 січня 2007 року, був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.
Зазначала, що договір відступлення прав вимоги від 27 травня 2016 року за кредитним договором та договір про відступлення права за договором іпотеки від 27 травня 2016 року укладені з порушенням чинного законодавства України, оскільки кредитодавцем за кредитним договором може бути виключно банк або інша фінансова установа, а ТОВ «Старкпром» не є фінансовою установою і тому не має права надавати фінансові послуги, не може бути стороною у договорі про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.
Ураховуючи викладене, позивач просила суд визнати недійсними договір відступлення прав вимоги від 27 травня 2016 року за кредитним договором від 26 січня 2007 року та договір про відступлення права за договором іпотеки від 26 січня 2007 року, укладені між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та                    ТОВ «Старкпром»; скасувати державну реєстрацію права власності                            ТОВ «Старкпром» на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:66:598:0030, площею 0,062, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33297173 від 30 грудня 2016 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.; стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції  
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року у складі судді Матійчук Г. О. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 27 травня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» недійсним. Визнано договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки                                            від 27 травня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П. за реєстровими №№ 2359, 2365, укладений між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та                      ТОВ «Старкпром» недійсним. Скасовано державну реєстрацію права власності ТОВ «Старкпром» на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:66:598:0030, площею 0,062, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33297173 від 30 грудня 2016 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. З укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на іншу юридичну особу, - ТОВ «Старкпром», яке не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. ТОВ «ФК «Укрфінресурс» уступив ТОВ «Старкпром» грошову вимогу до ОСОБА_1 (боржника) в обмін на грошові кошти в сумі                  535 тис. грн, які новий кредитор зобов`язався сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.
Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором                        ТОВ «ФК «Укрфінресурс» отримало фінансування у розмірі 535 тис. грн, а                     ТОВ «Старкпром», в свою чергу, укладаючи вказаний договір набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилася в отриманні ТОВ «Старкпром» від первісного кредитора таких прав щодо боржника: а) права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань та вимог, у тому числі передбачених кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладення цього договору; б) права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в тому числі право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум; в) права будь-яких інших вимог згідно генерального договору та кредитного договору.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційні скарги ТОВ «Старкпром», ТОВ «ФК «Укрфінресурс» задоволено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року  скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що укладений між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» оспорюваний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором не є договором факторингу, оскільки не містить ознак договору факторингу чи договору фінансових послуг. Цей договір не містить умов, які б передбачали передачу грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договору не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за спірними правочинами не є відносинами у сфері факторингу. Оспорюваний правочин є договором купівлі-продажу прав вимоги та за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України та суб`єктний склад на укладення якого, не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, а, отже, наявність у відповідача ТОВ «Старкпром» як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не вимагається.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позову ОСОБА_1 як в частині про визнання договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10 недійсним, так і в іншій частині позовних вимог, оскільки ці вимоги ОСОБА_1 пов`язувала з недійсністю договору про відступлення права вимоги за кредитним договором. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 10 листопада 2020 року              у справі № 638/22396/14, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової                             палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу                                              № 757/50829/18 із Печерського районного суду м. Києва.
 
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на іншу юридичну особу - ТОВ «Старкпром», яке не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. 
Станом на дату укладення оспорюваного договору та по даний час                                 ТОВ «Старкпром» не внесений до Державного реєстру фінансових установ,  не набувало статусу фінансової установи, ліцензій та/або інших дозволів на надання фінансових послуг не отримувало.
Вказувала, що наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін. При цьому послалася на відповідні правові позиції Верховного Суду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У листопаді 2021 року ТОВ «Старкпром» подало відзив на касаційну скаргу,                            в якому зазначило, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для скасування судового рішення апеляційного суду відсутні. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
26 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір.
 
У той же день для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:66:598:0030, площею 0,062 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, за адресою: «ДВРЗ» садове товариство (Дніпровський район), земельна ділянка 16, м. Київ, яка належала ОСОБА_1 на праві власності.
 
26 травня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Укрфінресурс» (новий кредитор, що зареєстроване та здійснює свою діяльність у відповідності до законодавства України, уповноважене надавати фінансові послуги, внесено до державного реєстру фінансових установ на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг від 05 листопада                                     2013 року № 3970) було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 січня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та                 ВАТ «Кредобанк».
 
27 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором                      від 26 січня 2007 року та договір про відступлення права за договором іпотеки, який укладений на забезпечення кредитного договору від 26 січня 2007 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П. (а.с. 14-16, 55-58, т. 1).
 
Відповідно до пункту 3.1 договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 27 травня 2016 року права вимоги боржника відчужуються цедентом та набуваються цесіонарієм за вартістю, що становить 535 тис. грн.
 
Пунктом 1.3 договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 27 травня 2016 року визначено заборгованість за всіма невиконаними станом на момент укладення цього договору грошовими зобов`язаннями боржника перед цедентом за кредитним договором, в тому числі заборгованість за невиконаними грошовими зобов`язаннями щодо: повернення (погашення) кредиту (основного боргу) та відсотків за користування кредитом у загальній сумі 671 463 грн 90 коп.; сплати неустойки (пені) в сумі 142 168 грн 82 коп.
 
Відповідно до підпункту 2.2. пункту 2 договору відступлення права вимоги                         від 27 травня 2016 року на умовах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває від цедента права вимоги до боржника в повному обсязі (в зв`язку з чим цесіонарій стає в їх межах кредитором за кредитним договором) з дати та за умови належного виконання цесіонарієм у повному розмірі свого обов`язку по оплаті цеденту за відступлення права таких прав вимоги до боржника згідно з умовами цього договору.
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
 
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
 
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
 
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
 
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).
 
Суди встановили, що 26 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір.
 
У той же день для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:66:598:0030, площею 0,062 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, за адресою: «ДВРЗ» садове товариство (Дніпровський район), земельна ділянка 16, м. Київ, яка належала ОСОБА_1 на праві власності.
 
26 травня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Укрфінресурс» (новий кредитор, що зареєстроване та здійснює свою діяльність у відповідності до законодавства України, уповноважене надавати фінансові послуги, внесено до державного реєстру фінансових установ на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг від 05 листопада                                     2013 року № 3970) було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 січня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та                 ВАТ «Кредобанк».
 
27 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором                      від 26 січня 2007 року та договір про відступлення права за договором іпотеки, який укладений на забезпечення кредитного договору від 26 січня 2007 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.
 
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).
 
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).
 
Договори відступлення права вимоги за договорами за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на ТОВ «ФК «Укрфінресурс» як нового кредитора, яке у подальшому відступило ТОВ «Старкпром» право вимоги за кредитним та іпотечним договорами. ТОВ «Старкпром» не набуло право здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга                                    статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами не є договорами факторингу, адже вони не містять ознак договорів факторингу чи договорів фінансових послуг. Ці договори не містять умов, які передбачали б передання грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договорів не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за спірними правочинами не є відносинами у сфері факторингу. Оспорювані правочини є купівлею-продажем прав вимоги та за своєю правовою природою є договорами відступлення права вимоги, укладення яких регулюється статтями 512-519 ЦК України і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявність у відповідача як нового кредитору ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не вимагається.
 
Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постановах від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 та не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах                                    від 11 грудня 2019 року у справі № 761/20611/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 465/647/11.
 
Оскільки судом апеляційної інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду залишити без змін.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович