ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1782/22 Справа № 199/3100/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                               Акціонерного товариства "Альфа-Банк", 

на заочне рішення Амір-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про припинення іпотеки та зняття заборони (обтяжень) нерухомого майна, - 
ВСТАНОВИЛА: 

У квітні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на предмет припинення іпотеки та зняття заборони нерухомого майна, з підстав відсутності заборгованості перед банком, що встановлено судовими рішеннями та відмовою банку у припиненні державної реєстрації іпотеки шляхом звернення з відповідним листом до держаного реєстратора, внаслідок чого просили визнати припиненим іпотечний договір № 717 від 24 листопада 2005 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №172; скасувати записи про обтяження нерухомого майна, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 152.1 кв.м., загальною площею 231,9 кв.м., загальною площею з урахуванням 100 відсотків площі лоджії 250,1 кв.м., яка складається з: 1 - кухня гостинна; 2 - санвузол; 3,4 - житлові; І,ІІ,ІІІ,ІV лоджії, на десятому поверсі, в житловому будинку АДРЕСА_2 , у вигляді заборони відчуження, накладного приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №172, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна №34177098 від 24.11.2005(а.с. 1,2).
Заочним рішенням Амір-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1  та ОСОБА_2  задоволені у повному обсязі /а.с. 52-57/.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, у вересні 2021 року АТ "Альфа-Банк", у відповідності до ст. 284 ЦПК України, подало заяву про перегляд заочного рішення суду.
Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року заяву АТ "Альфа-Банк" про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення /а.с. 80-81/.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, у листопаді 2021 року АТ "Альфа-Банк" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження та врахування всіх обставин справи (а.с. 84-86).
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1  та ОСОБА_2  суд першої інстанції виходив з доведеності позивачами припинення іпотечних зобов`язань в силу наявності судових рішень Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року та Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2020, залишеними без змін Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року та від 13 січня 2021 року, якими встановлено факт відсутності заборгованості позивачів перед відповідачем та відсутності набуття прав банку іпотекодрежателя та звернення стягнення на предмет іпотеки, що, в силу ст. 17 Закону України "Про іпотеку", є підставою для припинення іпотечних зобов`язань позивачів перед відповідачем та є підставою для скасування заборони обтяження у державному реєстрі іпотек.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2005 року, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерного товариства «Альфа-Банк», було укладено Кредитні договори №40/703-5 та №40/702-5, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному, у тимчасове користування грошові кошти в сумі 349 639,80 грн., зі сплатою 17% вічних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 23 листопада 2012 року.
       В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором між Акціонерним товариством «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. 24 листопада 2005 року та зареєстрований в реєстрі під №717, відповідно до якого в забезпечення виконання основного зобов`язання за Кредитним договором, позивачі як іпотекодавці передали в іпотеку Банку як іпотекодержателю майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 152,1 кв.м., загальною площею 231,9 кв.м., загальною площею з урахуванням 100 відсотків площі лоджії 250,1 кв.м., яка складається з: 1 - кухня гостинна; 2 - санвузол; 3,4 - житлові; І,ІІ,ІІІ,ІV лоджії, на десятому поверсі, в житловому будинку АДРЕСА_2 .
       Разом з тим відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 247728579 від 11 березня 2021 року станом на момент звернення позивачів з позовом відомості про іпотеку та заборону відчуження спірної квартири не виключені з реєстрів, де в якості іпотекодержателя спірної квартири зазначений АТ «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714).
       Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.
       Згідно з положеннями ч. 1ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
       Так, судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Укртрансенерго», а саме ухвалено: стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» заборгованість за кредитним договором №40/702-5 від 24 листопада 2005 року в загальному розмірі 179 422 грн. 90 коп., яке скасувано постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року та у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Укртрансенерго» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання прав іпотекодержателя і звернення стягнення на предмет іпотеку відмовлено, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2021 року залишено без змін.
       11 березня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з клопотанням щодо припинення державної реєстрації іпотеки на нерухоме майно, шляхом звернення з відповідним листом-заявою до державного реєстратора.(а.с.28).
       Листом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 18 березня 2021 року за №24150-23.1-б/б, позивачам було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки в резолютивних частинах вищезазначених рішень суду не міститься зобов`язання вчинення Банком дії щодо вилучення запису про обтяження в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. (а.с.29-30).
       Тобто, враховуючи вищезазначені рішення суду, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що кредитні зобов`язання за вищевказаним кредитним договором були виконані в повному обсязі, у зв`язку з чим договір іпотеки також фактично припинив свою дію наслідок припинення основного зобов`язання, в силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
       Відповідно до п.5 глави 15 ІІ Розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, за рішенням суду.
       Такий спосіб захисту порушених відповідачем прав позивачів, що виразилось у відмові у самостійному повідомленні банком державного реєстратора про припинення іпотечних зобов`язань та скасування записів про іпотеку, у відповідності до ст.16 ЦК України, обрали позивачі, чому вірно судом першої інстанції надано правову оцінку.
       Відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» (далі Конвенції) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів зазначає, що статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.
Суд першої інстанції, встановивши, що зобов`язання ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 щодо повернення кредитних коштів банку виконані, а дані обставини встановлені судовими рішеннями, залишеними постановами Дніпровського апеляційного суду без змін, що, в силу ст. ч.4 ст. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення договору іпотеки, а як наслідок і скасування відповідних записів про обтяження іпотекою майнових прав позивачів, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року).
Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. 
Так, у своєму висновку Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «Рішення суб`єкта державної реєстрації прав на державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту прав або інтересів позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію» (постанова від 29.05.2019 р. у справі №367/2022/15?ц). 
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наданий до скарги розрахунок заборгованості позивачів перед відповідачами не є належним письмовим доказом, в розумінні ст.ст.79-81 ЦПК Укрїани, та не спростовує висновків суду і встановлених в судових рішення фактів щодо відсутності заборгованості позивачів та виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, натомість сума боргу в 488 грн. основного зобов`язання вже була предметом дослідження у раніше ухвалених судових рішення зі встановленням відсутності такової перед банком у позивачів, що спростовує доводи апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистого тлумачення норм матеріального права, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.
Заочне рішення Амір-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021  року - залишити без змін.        

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров