УХВАЛА

14 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 380/6351/20
адміністративне провадження № К/990/13830/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його адвокатом Фостяк Олегом Ярославовичем на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі №380/6351/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Міністерства оборони України, Міністра оборони України про визнання протиправними і скасування рішень та наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії №276 від 10 квітня 2020 року про неуспішне проходження атестації позивачем, прокурором відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні Військової прокуратури Західного регіону України у зв`язку із недостатністю кількості балів, отриманих за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички;
визнати протиправним та скасувати наказ Міністра оборони України від 21 серпня 2020 року №401 в частині звільнення прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно- розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону України полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас;
визнати протиправним та скасувати накази Військового прокурора регіону Військової прокуратури Західного регіону України №597к від 07 вересня 2020 року та № 605к від 09 вересня 2020 року про звільнення позивача з посади прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону України;
поновити позивача з 11 вересня 2020 року на посаді прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону України;
стягнути із Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, провадження у справі  в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністра оборони України від 21 серпня 2020 року №401 в частині звільнення прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку з скороченням штатів та проведенням організаційних заходів - закрито. Позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії №276 від 10 квітня 2020 року про неуспішне проходження атестації позивачем, прокурором відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні Управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону.
Визнано протиправним та скасовано накази Військового прокурора регіону Військової прокуратури Західного регіону України №597к від 07 вересня 2020 року та № 605к від 09 вересня 2020 року про звільнення позивача з посади прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях Управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону.
Поновлено позивача з 11 вересня 2020 року на посаді прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях Управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону.
Стягнуто із Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2020 року по 08 червня 2021 рік в сумі 250154,68 грн..
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні Управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Західного регіону та стягнення з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 28615,48 грн.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження та скасувати постанову суду апеляційної інстанції.
Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
За правилами частини першої  статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
У поданій касаційній скарзі позивач зазначає підстави касаційного оскарження судового рішення передбачені пунктом 2, 3, частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України позивач  вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду застосованих судом апеляційної інстанції у цій справі, викладених у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №420/4196/20  та від 29 вересня 2021 року у справі №440/2682/20, відповідно до яких закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація орану прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду,  або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Верховний Суд зазначає, що причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. 
Касатор не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновків Верховного Суду, що були застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі, а фактично висловив незгоду з вказаною правовою позицією.
Отже підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутня.  
Крім того, скаржник в загальному у тексті касаційної скарги посилається на відсутність висновків Верховного Суду, щодо питання застосування норм права у правовідносинах, подібних до наведених.
Суд роз`яснює, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Всупереч зазначеному, автор касаційної скарги в обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України в загальному послався на відсутність висновку Верховного Суду, проте це не є належним зазначенням підстави касаційного оскарження передбаченої частиною четвертою статті 328 КАС України. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої   статті 341 КАС України   суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.      Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя   статті 334 КАС України).
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, позивач не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту  2, 3, частини четвертої статті 328 КАС України.  
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його адвокатом Фостяк Олегом Ярославовичем на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі №380/6351/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Міністерства оборони України, Міністра оборони України про визнання протиправними і скасування рішень та наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак