ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/886/22 Справа № 208/4151/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

       У травні 2021 року року  ОСОБА_1  звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.02.2021 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме: ОСОБА_3 приблизно о 08 год. 10 хв. перебуваючи за кермом автомобіля Mitsubishi ASX д/н НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується доданим до позову свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, рухався по вул. Звенигородській у м. Кам`янське, в напрямку проспекту Василя Стуса. Раптом назустріч водію ОСОБА_3 виїхав автомобіль ВАЗ 32101 д/н НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 . В результаті розвитку механізму пригоди зазначені вище автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Винним у даній пригоді визнано водія автомобіля ВАЗ 32101 д/н НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19.02.2021 року, справа № 208/5011/20 (№провадження 3/208/808/21), 17.07.2020 року, яка набрала законної сили.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 32101 д/н НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" за полісом № 141318186 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів який згідно витягу з Централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України від 22.05.2021 року (загальнодоступний доступ до бази розміщено на сайті https://policy-web.mtsbu.ua, оригінал - у відповідача ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" та у ОСОБА_2 водія автомобіля ВАЗ 32101 д/н НОМЕР_2 ), страхова сума за полісом (за даним страховим ризиком - «шкода майну») - 130 000, 00 грн, франшиза - 2 000,00 грн.
       У зв`язку з чим просила суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на її користь за полісом № 141318186 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування в розмірі 128 000,00 грн, пеню за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року в розмірі 3 678,68 грн, 3% річних у сумі 789,04 грн за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року, та 3 084,80 грн інфляційних втрат за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року, а всього 135 552,52 грн, а також стягнути 4 500,00 грн витрати на проведення експертизи № 4204/21 від 26.04.2021 року та судові витрати у розмірі 908,00 грн (а.с. 1-17).
       Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь  ОСОБА_1  за полісом №141318186 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: 
- 128 000 (сто двадцять вісім тисяч) 00 грн. - страхове відшкодування;
- 3 678 (три тисячі шістсот сімдесят вісім) 68 грн - пеню за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року;
- 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) 04 грн - 3% річних у сумі за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року;
- 3 084 (три тисячі вісімдесят чотири) 80 грн - інфляційних втрат за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року;
- 4 500 (чотири тисячі п`ятсот гривень) 00 грн - витрати на складання висновку експерта № 4204/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 26.04.2021 року.
Усього 140 052 (сто сорок тисяч п`ятдесят дві) 52 грн.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) 00 грн (а.с. 163-165). 
       Не погодившись з таким рішенням, ТзДВ СК «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким закрити провадження на суму 65 000 грн виплаченого страхового відшкодування та відмовити в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  про стягнення 128 000 грн страхового відшкодування, пені в розмірі 3 678,68 грн, 789,04 грн - 3% річних, 3 084,80 грн - інфляційних витрат, 4 500 грн - витрат на проведення автотранспортного дослідження, а також в частині стягнення на користь держави судового збору (а.с. 168-172).
       Позивач по справі скористалась своїм правом та подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ТзДВ СК «Альфа-Гарант», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с. 230-235).
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
       Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з огляду на таке.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , тому дійшов висновку про задоволення її позову.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом.
Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон № 1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).
Так, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України № 1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2019 року № 538, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 травня 2019 р. за № 544/33515 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (набрало чинності 21 вересня 2019 року) було встановлено нові страхові суми за договорами обов`язкового страхування: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - до 130 тис. грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - до 260 тис. Грн.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону).
Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладено обов`язок протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Відповідно до статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.
Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, до яких зокрема відноситься: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, змагальність під час судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Як видно з матеріалів справи, зокрема з постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19.02.2021 року, справа № 208/5011/20 (№ провадження 3/208/808/21), 17.07.2020 року ОСОБА_3 приблизно о 08 год. 10 хв. перебуваючи за кермом автомобіля Mitsubishi ASX д/н НОМЕР_3 рухався по вул.Звенигородській у м. Кам`янське, в напрямку проспекту Василя Стуса. Назустріч водію ОСОБА_3 виїхав автомобіль ВАЗ 32101 д/н НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 . В результаті розвитку механізму пригоди зазначені вище автомобілі отримали механічні пошкодження; винним у даній пригоді визнано водія автомобіля ВАЗ 32101 д/н НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19.02.2021 року, справа №208/5011/20 (№ провадження 3/208/808/21), 17.07.2020 року, яка набрала законної сили.
Автомобіль Mitsubishi ASX д/н НОМЕР_3 належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується доданим до позову свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
08.12.2020 року відповідачем було одержано від позивача заяву про страхове відшкодування. Вказана обставина не заперечується відповідачем.
З урахування того, що заява про страхове відшкодування від 30 листопада 2020 року була отримана відповідачем 08 грудня 2020 року кінцевий 90 денний строк виплати страхового відшкодування або відмови у здійсненні страхового відшкодування сплив 08 березня 2021 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення посилань відповідача у своїх запереченннях на позов стосовно несвоєчасності подання позивачем заяви про страхове відшкодування, оскільки відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування могло б бути неподання потерпілою особою (позивачем) заяви про страхове відшкодування протягом одного року з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим як вбачається з матеріалів справи дорожньо-транспортна пригоди сталася 17.07.2020 року, а заява про страхове відшкодування була отримана відповідачем від позивача 08.12.2020 року, тобто в межах однорічного строку.
Також, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно відхилень заперечень відповідача стосовно неподання позивачем платіжних реквізитів для здійснення страхового відшкодування, згідно підпункту «є» пункту 35.2. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відомості про банківські реквізити заявника додаються лише за їх наявності, а ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування та така підстава як неподання заявником банківських реквізитів відсутня.
Крім того, слід зауважити, що у відповідності до статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладено обов`язок протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, а тому страховиком не дотримано вказаних вимог та не здійснено дії, які він мав вчинити для отримання від потерпілого відомості щодо банківських рахунків та своєчасного страхового відшкодування.
Матеріали справи не містять будь-яких звернень чи запитів відповідача до позивача щодо необхідності надання позивачем банківських реквізитів.
Відповідно до висновку експерта № 4204/21 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу від 26 квітня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi ASX д/н НОМЕР_3 складає 720 602,93 грн., вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу Mitsubishi ASX д/н НОМЕР_3 складає 283 331,26 грн.
Щодо стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені (неустойки).
Страховик зобов`язаний, зокрема у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).
У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ч. 1 ст. 992 ЦК України).
Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами Закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Отже законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При цьому, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення страховиком грошового зобов`язання, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Основою для розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат є сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню.
Встановивши, що ТзДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойки (пені) і колегія суддів з ним погоджується.
       Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо обгрунтованості позовних вимог та наявності підстав для стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 128 000 грн, пені за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року у розмірі 3 678,68 грн; 3% річних за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року у розмірі 789, 04 грн; інфляційні втрати за період з 09.03.2021 року по 22.05.2021 року у розмірі 3 084,80 грн, а також витрати на складання висновку експерта № 4204/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 26.04.2021 року у розмірі 4 500 грн. 
Доводи скарги про те, що висновок суду про стягнення з апелянта 128 000 грн страхового відшкодування є помилковим, адже, апелянт в межах строку для прийняття рішення, а саме: 22.09.2021 року сплатив на користь позивача 65 000 грн колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано належними доказами, що апелянт пропустив 90 денний строк для прийняття рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування. Крім того, дана виплата відбулась вже після ухвалення рішення суду першої інстанції та не була предметом розгляду у суді першої інстанції, а тому надана апелянтом квитанція не береться колегією суддів до уваги, як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки апеляційний суд переглядає справу за наявними в матеріалах справи доказами. За цих же обставин, колегія суддів не бере до уваги і наданий апелянтом до апеляційної скарги висновок вих. № 05-D/88/6/0720 від 27.04.2021р. експертного товарознавчого дослідження. Апелянтом, також не зазначено неможливості надання вказаного доказу в суді першої інстанції до ухвалення рішення по суті.
Доводи скарги стосовно того, що стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат є помилковими, колегія суддів відхиляє, оскільки судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано належними доказами стосовно того, що апелянтом пропущено 90 денний строк для прийняття рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування та виплати такого відшкодування, а тому висновку суду щодо стягнення з апелянта пені, 3% річних та інфляційних витрат є законними та обґрунтованими згідно вищенаведених обставин. 
Доводи скарги про те, заявник повинна була подати протягом місця з дати ДТП, тобто до 17.08.2020 року заяву про виплату страхового відшкодування та надати всі необхідні документи передбачені ст. 35 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки дані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і судом їм була надана обґрунтована оцінка, а тому дані доводи додатковому правовому аналізу не підлягають. 
Як вже було встановлено вище, позивач звернулась до страховика із заявою 08.12.2021 року, тобто в межах однорічного терміну та 90 денний строк для здійснення виплати страхового відшкодування сплив березня 2021 року та судом не встановлено, а апелянтом не спростовано те, що позивачем не було надано документів визначених Законом України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які б заважали страховику здійснити виплату страхового відшкодування у встановлені чинним законодавством строки, а також не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що страховиком було дотримано вимоги вказаного Закону, а саме: вимоги ст. 34 даного Закону та вчинено всіх необхідних дій для встановлення всіх обставин, витребування всіх необхідних документів для здійснення такого відшкодування, у зв`язку з чим є безпідставними доводи апелянта стосовно того, що строк для прийняття такого рішення було збільшено, оскільки позивачем було надано не всі документи. У зв`язку з чим також є помилковими доводи апелянта стосовно того, що на момент ухвалення рішення суду не настав 90 денний строк для здійснення виплати страхового відшкодування на підставі вище викладених обставин та враховуючи вищевказані норми матеріального права.
Твердження апеляційної скарги ТзДВ СК "Альфа-Гарант" про те, що відсутні підстави для стягнення з них на користь позивача витрат за проведення експертного висновку на замовлення позивача, є безпідставними, оскільки згідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, так як в даному випадку суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, ним було правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача і витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 4 500,00 грн. 
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - залишити без задоволення.
       Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                 О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова