РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 570/962/21
Провадження № 22-ц/4815/505/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді - Шимківа С.С.,
суддів: -  Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2021 року (ухвалене у складі судді Красовського О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

       в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на день подання позову вона досягла віку шістдесяти п`яти повних років. Єдиним джерелом доходом та засобом існування є пенсія за віком, інших джерел доходу немає. Розмір пенсії станом становить 2000,00 гривень. У зв`язку з вчиненням відносно неї домашнього насильства вона змушена тимчасово перебувати у КЗ "Рівненській центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради. У неї відсутнє власне житло, а тому згідно договору «щодо реєстрації переважного місця проживання бездомного громадянина» № 461 від 08.10.2020 року, вона зареєстрована за адресою знаходження соціального центру. У силу похилого віку вона часто хворіє та потребує дороговартісного лікування. Пояснює, що вона має двох працездатних дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які ніколи не відвідували її та ніяким чином не піклувалися про стан її здоров`я і життя, хоча вона належним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо них. Покликаючись на свою непрацездатність, скрутне матеріальне становище, відсутність інших джерел доходу, просила стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної матері у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн., щомісячно, починаючи 04.03.2021 року і довічно.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачі за своєю ініціативою погодилися сплачувати аліменти на користь матері у розмірі по 500 грн. кожний. Відмовляючи у стягненні з відповідачів на користь їх матері аліментів по 1500 грн. з кожного, місцевий суд виходив з того, що остання не покликалася на положення ст. 203 СК України, а тому суд не може прийняти її доводи про те, що розмір аліментів визначений нею з урахуванням витрат, які вона несе у зв`язку з хворобою. 
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1  - ОСОБА_4  оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою та отримує пенсію, яка хоча і більша ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, проте цих коштів не вистачає, оскільки значна їх частина витрачається на лікування та придбання ліків. Вона є непрацездатною, має необхідність у регулярному лікуванні та потребує матеріальної допомоги, яку її діти не надають, хоча мають таку можливість, оскільки є працездатними і неофіційно працевлаштованими. При винесенні рішення, що частково задовольняє позовні вимоги, суд першої інстанції не взяв до уваги реальну потребу ОСОБА_1 в постійному лікуванні, що в середньому коштує від 8 тисяч гривень до 10 тисяч гривень на місяць. Місцевим судом проігноровано докази, які подані в обґрунтування позовних вимог, а саме довідку ДІЇ «Комунсервіс-Зоря» від 04.10.2021 року; епікриз від 30.09.2021 року; квитанції, що підтверджують розмір витрат на лікування та той факт, що такі витрати є регулярними та систематичними, оскільки ОСОБА_1 постійно потребує коштів на лікування, необхідних для забезпечення її життя та здоров`я. Зауважує, що ОСОБА_1 ніколи не ухилялася від виконання обов`язків щодо своїх дітей, доглядала та гідно утримувала їх, а після смерті чоловіка спілкування з донькою стало напруженим і вона лишилася без житла, оскільки будинок був подарований доньці.
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідачів просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Свої батьківські обов`язки щодо дітей позивачка виконувала належним чином. Протилежного судом не встановлено.
ОСОБА_1 має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком, що є єдиним джерелом доходу. Докази про наявність у неї інших доходів матеріали справи не містять.
Розмір пенсії станом на січень 2021 року становить 2477,24 гривень, що підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Згідно довідки КЗ "Рівненський центр соціально-психологічної допомоги" POP від 15.01.2021 року № 14, ОСОБА_1 проживала на підставі Договору № 10 від 06.10.2020 р. у Відділенні для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статті по 06.04.2021 року, в яке була поселена відповідно до направлення № 1 Рівненського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 06.10.2020 року, як особа, що постраждала від психологічного насильства зі сторони дочки.
Відповідно до посвідчення про взяття на облік бездомної особи №2363 від 08.10.2020 року, виданого КЗ "Рівненський центр соціально-психологічної допомоги" POP, ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку у відділенні обліку бездомних осіб.
У зв`язку з тим, що у позивачки відсутнє власне житло, вона, згідно договору "щодо реєстрації переважного місця проживання бездомного громадянина" № 461 від 08.10.2020 року, змушена була тимчасово перебувати та проживати у соціальному центрі.
Після закінчення строку договору з соціальним центром, ОСОБА_1 проживає у гуртожитку, який знаходить за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки ДП "Комунсервіс-Зоря" від 04.10.2021 року ОСОБА_1 здійснила оплату за проживання у зазначеному гуртожитку, яка за березень-вересень 2021 року складає 6816 грн..
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується:        скеруванням на лабораторні дослідження в медичну лабораторію "Ескулаб" від 05.10.2020 року з попереднім діагнозом: цукровий діабет; результатами дослідження на гематологічному аналізаторі Sysmex РХ-300 від 05.01.2021 року у відділенні клінічної діагностики КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" POP; епікрізом № 98 (382715) КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" POP, яким встановлений діагноз: Гострий ерозивний медикаментозно-ініційований гастрит, ускладнений ШКК середньої важкості; довідкою № 98 КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" POP, згідно якої діагноз: цукровий діабет тип 2, потребує інсуліну, важка форма, стан субкомпенсації ХХН III ст. діабетична нефропатія; картою Ехокардіографічного обстеження з кольоровим картуванням від 01.07.2021 року КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" POP; випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 981 від 02.07.2021 року, згідно якої повний діагноз: ІХС. Стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК. А/с аорти, передсердна екстрасистолія. СН ІІА. ФК III. АГ-ІІІ варіабельна за рівнем AT, КРВ-IV. Дисметаболічна кардіоміопатія. Цукровий діабет II тип, потребує введення інсуліну ст. субкомпенсації. ХХН II ст., діабетична нефропатія. XНН- ІІ ст. Хронічний гастрит мінімальної (І) активності.
Згідно епікризу №2908 ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в загальнохірургічному відділенні КНП "Клеванська лікарня ім. Михайла Вервеги" Клеванської селищної ради з 15.12.2021 року по 29.12.2021 року. Діагноз: цукровий діабет тип 2, важка форма, діабетична мікро-макроаніопатія судин н/к. Діабетична ступня. ХАН лівої н/кінцівки II Б ст. за А.В. Покровським. Критична ішемія І пальця лівої ступні. Некроз пучки І пальця лівої ступні. Ампутаційні кукси 1-3 пальців правої ступні.
У зв`язку з незадовільним станом здоров`я, позивач несе значні витрати на лікування, що підтверджується наявними у справі платіжними документами на купівлю ліків.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року, № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.
При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Аналогічні правові висновки наведені Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 року, справа №212/1055/18-ц.
Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_1 , зважаючи на її непрацездатність, скрутне матеріальне становище, відсутність інших джерел доходу, окрім пенсії, відсутність належного на права власності житла, апеляційний суд вважає її такою, що потребує матеріальної допомоги, яку відповідачі не надають.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. 
Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
Разом з цим, відповідачами не доведено наявність у них важкого матеріального стану, який би не дозволяв сплачувати аліменти на утримання їх матері, які заявлені нею до стягнення.
Твердження представника відповідачів про те, що ОСОБА_1 не можна вважати такою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки її пенсія перевищує прожитковий мінімум, є необґрунтованими, адже даний факт жодним чином не свідчить про достатність пенсії для належного проживання, харчування, лікування позивача.
Також відповідачами не було доведено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для їх звільнення від обов`язку утримувати непрацездатну матір, оскільки не було надано будь-яких доказів на підтвердження ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків.
Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів з повнолітніх дітей на користь непрацездатних батьків, суди у кожному конкретному випадку повинні надати оцінку всім наданим сторонами доказам, врахувати обставини конкретного спору та ухвалювати рішення із врахуванням індивідуальних особливостей спірних правовідносин.
За таких обставин, на обґрунтоване переконання колегії суддів з відповідачів підлягають до стягнення аліменти на утримання їх непрацездатної матері у розмірі 1500 грн. з кожного, а тому рішення місцевого суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судових витрат, судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.
Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2021 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. з кожного, щомісячно, починаючи 04.03.2021 року і довічно.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 454 грн. та судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 681 грн..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 454 грн. та судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 681 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                  Гордійчук С.О. 
                Хилевич С.В.