ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/793/22                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Часник А.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області  про визнання дій неправомірними, визнання незаконними та скасування постанов          

                                                             В С Т А Н О В И В :

14.01.2022 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області  про визнання дій неправомірними, визнання незаконними та скасування постанов, в якому просив: 
- визнати дії Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Чернігівській області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевського Олега Миколайовича, з винесення постанов щодо стягнення виконавчого збору від 14.11.2021 у ВП № 52996630 та від 15.11.2021 у ВП № 67918959- неправомірними;
- визнати незаконною і скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевського О.М. про стягнення виконавчого збору від 14.12.2021 ВП №52996630;
- визнати незаконною і скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевського О.М. про відкриття виконавчого провадження № 67918959 від 15.12.2021;
- визнати незаконною і скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевського О.М. про арешт майна боржника від 15.12.2021 у ВП № 67918959;
- визнати незаконною і скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевського О.М. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.12.2021 у ВП № 67918959.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. позовну заяву повернуто позивачеві.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 18.01.2022.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд повернув позов не з підстав, які викладені в ухвалі від 18.01.2022 року про залишення без руху позовної заяви, чим штучно створив умови для повернення позовної заяви з посиланням на п.4 ч. 5 ст.160 КАС України, які вказав у оскаржуваній ухвалі від 04.02.2022 року.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, ухвала підлягає скасуванню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки адміністративний позов не оформлено у відповідності до вимог ст. 160 КАС України, а саме:
- в позовній заяві позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про винесення постанов про стягнення виконавчого збору від 14.12.2021 ВП №52996630 та про відкриття виконавчого провадження № 67918959 від 15.12.2021, однак, серед іншого, просить визнати дії Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Чернігівській області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевського Олега Миколайовича, з винесення постанов щодо стягнення виконавчого збору від 14.11.2021 у  ВП № 52996630 та від 15.11.2021 у ВП № 67918959- неправомірними.
На думку суду першої інстанції, таке формулювання позовних вимог позбавляє можливості суд встановити чіткий предмет позову, тому завважав, що позивачу необхідно визначитись з належними позовними вимогами;
- в позовній заяві не чітко визначено відповідача у справі.
З огляду на це, суд визначив, що позивачу необхідно визначитись з суб`єктом владних повноважень, до якого заявлено позовні вимоги, зазначивши в позовній заяві повне найменування відповідача, його місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти;
- в позовній заяві позивачем, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначено Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», але клопотання про залучення його до участі у справі з обґрунтуванням підстав з дотриманням вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України не подано.
На виконання даної ухвали про залишення позовної заяви без руху, як було зазначено судом и відповідає матеріалам справи, позивачем надано виправлений адміністративний позов, в якому, серед іншого, просить визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данилевського Олега Миколайовича, з винесення постанов щодо стягнення виконавчого збору від 14.11.2021 у ВП № 52996630 та від 15.11.2021 у ВП № 67918959 неправомірними.
Разом з тим, позивачем були надані письмові пояснення, в яких позивач вказує, що предметом спору є постанова про стягнення виконавчого збору від 14.12.2021 №52996630, про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2021 № 67918959, про арешт майна боржника № 67918959 від 15.12.2021, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №67918959 від 15.12.2021 та зазначив про помилковість наявності у справі третьої особи.
Проте, суд прийшов до висновку, що позивачем неусунуті недоліки в повному обсязі, та відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України повернув позовну заяву позивачеві.
Суд першої інстанції прийшов до такого висновку, оскільки позивач просить визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данилевського Олега Миколайовича, з винесення постанов щодо стягнення виконавчого збору від 14.11.2021 у ВП № 52996630 та від 15.11.2021 у ВП № 67918959 неправомірними. При цьому, позивачем не надано суду постанови про стягнення виконавчого збору від 14.11.2021 № 52996630 та від 15.11.2021 № 67918959.
Колегія суддів не погоджується з висновком  суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 5 КАС України визначені відповідні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Водночас, наведений перелік не є вичерпним, оскільки це прямо випливає з положень частини другої статті 5 КАС України, яка вказує на те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод,  інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Крім того, за приписами частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Більше того, за змістом пункту 4 статті 160 КАС України право викладати обставини, якими обґрунтовуються вимоги, надано саме позивачу і позивач в даному питанні користується певною свободою. Суд лише має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності для задоволення позову і не може перебирати на себе права позивача у цих питаннях.
Оцінюючи поданий позивачем адміністративний позов, колегія суддів доходить висновку, що викладені у ньому вимоги та обставини є зрозумілими і дають можливість їх розглянути та вирішити справу по суті.
Крім того, відповідно до ст.294 КАС України, ухвала про залишення позовної заяви не підлягає оскарженню, тому позивач, надаючи письмові пояснення та уточнений позов, вважав, свої вимоги до відповідача викладено правильно, мав сподівання на прийняття його позову до провадження.
Більше того, варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України позивач має право як змінити позовні вимоги так і зменшити чи збільшити позовні вимоги в ході проведення підготовчого засідання, тобто після відкриття провадження у справі, що не позбавляло права суд відкрити провадження у даній справі.
Колегія суддів зазначає, що суд не повинен тлумачити положення статей КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.
Так, характерною помилкою щодо застосування статей 160, 161 КАС України є формальний підхід до цих норм, внаслідок чого позовні заяви безпідставно залишаються без руху та повертаються.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, пп. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", №   35787/03, п. 29).
При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним". Для того щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права" (рішення у справах "Bellet v. France" та "Nunes Dias v. Portugal").
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain").
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.
Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України, а також неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви.
За таких обставин ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. про повернення позовної заяви є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції, внаслідок порушення норм процесуального права, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
                   Повне судове рішення складено 15.06.2022 р.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, ч. 1 п. 4 ст. 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційниий суд,

                                                 П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. - задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області  про визнання дій неправомірними, визнання незаконними та скасування постанов - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                    О.В. Епель                                                                                                       
                                                                                                    В.В. Кузьменко