Дата документу 22.06.2022 Справа № 326/1475/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 326/1475/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Каряка Д.О.
№ 22-ц/807/1189/22                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення обов`язку на утримання непрацездатної дружини,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2021 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 про припинення обов`язку на утримання непрацездатної дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Приморського районного суду Запорізької області з нього стягуються аліменти на користь колишньої дружини - ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) з 17 березня 2017 року протягом строку інвалідності. Ним неухильно сплачуються аліменти. У зв`язку із погіршенням його стану здоров`я, а саме: проведення операції 10.03.2021, установою «Інститут Серця МОЗ України» надано йому консультативний висновком для призначення амбулаторного лікування та видачу висновку для МСЕК. На підставі вище викладеного видана довідка до акту медико-соціальною експертною комісією № 388468, в якій зазначено, що йому призначена друга група інвалідності. Також до довідки надана індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1022 в якій призначено лікування згідно протоколів МОЗ, стаціонарне лікування НПЗ, санаторно-курортне лікування та інше. 

За таких обставин він не має фінансової можливості утримувати колишню дружину, наразі він знаходиться в більш скрутному матеріальному положенні аніж на момент призначення аліментів. Він неспроможний надавати матеріальну допомогу відповідачу.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, припинити його обов`язок щодо сплати аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2021 року позов задоволено повністю.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 17 березня 2017 року протягом строку інвалідності, стягнутих на підставі рішення Приморського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2017 року у цивільній справі № 326/364/17 (провадження №2/326/183/2017).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 12.07.1980 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 20.12.2016 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано (а.с.9).

09.08.2017 Приморський районний суд Запорізької області ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь і на утримання ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 17.03.2017 протягом строку інвалідності (а.с.7-8).

Обставини, встановлені судом у рішенні від 09.08.2017, на підставі положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

ОСОБА_2 брав участь під час розгляду справи про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_1 , рішення суду не оскаржував, тому погодився із рішенням та встановленими в ньому обставинами.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 388468, позивач – ОСОБА_2 має другу групу інвалідності з 10.06.2021 безстроково за загальним захворюванням (а.с.14).

За результатами огляду ОСОБА_2 . КУОЦМССЗОР було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1022 від 10.06.2021 (а.с.12-13).

З консультативного висновку ДУ «Інститут серця МОЗ України» від 19.05.2021 вбачається, що у ОСОБА_2 встановлений діагноз: ІХС. Стенокардія напруги ІІІ фк. Атеросклеротичний кардіосклероз. Атеросклероз аорти коронарних артерій (КВГ 04.03.21). СН ІІ-Аст. NUHA ФК ІІІ. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Рекомендовано: амбулаторне лікування під наглядом сімейного лікаря; видано висновок для МСЕК (а.с.15). Стан здоров`я позивача також підтверджується виписним епікризом № 1476/21 (а.с.16).

Згідно довідки № 79 від 14.12.2021, наданої СВК «Агрофірма Колос», ОСОБА_2 будучі членом кооперативу не отримував доходів у вигляді дивідендів від СВК «Агрофірма Колос». СВК «Агрофірма Колос» з 2000 року не здійснювався розподіл чистого прибутку для виплати членам кооперативу (а.с.54).

Згідно довідки № 78 від 14.12.2021, наданої СВК «Агрофірма Колос», ОСОБА_2 працював у СВК «Агрофірма Колос» на посаді головного інженера за основним місцем роботи у період з 05.03.2000 по 05.11.2021. 05.11.2021 за заявою ОСОБА_2 на підставі наказу № 95 від 05.11.2021 його було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.55).

Згідно довідки № 67 від 14.12.2021, наданої СВК «Агрофірма Колос», ОСОБА_2 працював у ПСП АФ «Колос» за сумісництвом на посаді головного інженера у період з 02.06.2018 по 05.11.2021. 05.11.2021 за заявою ОСОБА_2 на підставі наказу № 47 від 05.11.2021 його було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.56).

Згідно інформації № 01-06/1376 від 10.12.2021, наданої адміністрацією ДУ «Інститут серця МОЗ України», проведення операції аортокоронарне шунтування згідно діючого тарифу становить 112 439,50 грн. (а.с.57).

Згідно довідки про доходи № 9452 4845 98415 1482, виданої 22.11.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Приморському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за віком, яка складає: з жовтня 2020 року – 1 080,19 грн., з листопада 2020 року – 4 185,72 грн., з березня 2021 року – 3 488,38 грн. Сума пенсії за період з 01.10.2020 по 30.11.2021 складає 49 218,49 грн. (а.с.58).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 624138, відповідач – ОСОБА_1 має третю групу інвалідності безстроково за загальним захворюванням (а.с.60).

За результатами огляду ОСОБА_1 . КУОЦМССЗОР було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1855 від 30.11.2021 (а.с.61-62).

Згідно довідки про доходи № 7372 3230 2883 6317, виданої 22.11.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Приморському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію по інвалідності, яка складає: з січня 2021 року – 2 100 грн., з березня 2021 року – 2 200 грн. Сума пенсії за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 складає 24 000 грн. (а.с.47).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що непрацездатна відповідач ОСОБА_1 забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим для осіб відповідної категорії (непрацездатних) як на час подання позову, так і на час розгляду його судом, а тому не потребує матеріальної допомоги. Крім того, позивач ОСОБА_2 також є непрацездатним, має інвалідність ІІ групи та отримує в зв`язку з цим пенсію, відповідач не довела наявність у нього інших доходів окрім пенсії.

Доводи апеляційної скарги про потребу апелянта у матеріальній допомозі не ґрунтуються на нормах матеріального права і є безпідставними.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За правилами частин першої та другої статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Відповідно до частин першої та третьої статті 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, аналіз норм статей 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня – 1 769 грн., з 1 липня – 1 854 грн., з 1 грудня – 1 934 грн.

В матеріалах справи наявна довідка про розмір пенсії відповідачки ОСОБА_1 в 2021 році, яка складає: з січня 2021 року – 2 100 грн., з березня 2021 року – 2 200 грн. Сума пенсії за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 складає 24 000 грн. (а.с.47).

Відтак суд першої інстанції правильно встановив, що непрацездатна ОСОБА_1 забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим для осіб відповідної категорії (непрацездатних) як на час подання позову, так і на час розгляду його судом, а тому не потребує матеріальної допомоги. 

Крім того, судом правильно враховано, що позивач ОСОБА_2 також є непрацездатним, має інвалідність ІІ групи та отримує в зв`язку з цим пенсію, тому неспроможний надавати матеріальну допомогу. 

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков