ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2544/20	Головуючий у 1-й інстанції 	
Провадження № 22-ц/817/449/22 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Шевчук Г. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №601/2544/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “Приват Банк” на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “Приват Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваленого суддею Коротичем І.А., - 
                                       ВСТАНОВИв:               Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №б/н від 27.06.2019 року в розмірі 172798,03 грн. та судових витрат.
       Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» (в даний час - ПАТ КБ «Приватбанк»), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим банком на підставі договору надання банківських послуг йому було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку.
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.5 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
       Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 05 листопада 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 210034.41 гривень, з яких: 172 798 гривень 03 копійок - заборгованість за кредитом; в т.ч.: 0.00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 172 798 гривень 03 копійки заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0.00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 37236 гривень 38 копійок заборгованість за простроченими відсотками.
       На підставі вищенаведеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 172798 гривень 03 копійок, з яких: 172798 гривень 03 копійок - заборгованість за кредитом за кредитним договором № б/н від 27.06.2019 року та судові витрати у розмірі 2591.97 гривень.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2022 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.          Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 118110 (сто вісімнадцять тисяч сто десять) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 27 червня 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ), на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 1771 гривень 65 копійок судових витрат.
В решті позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Власенко А.О., подав апеляційну скаргу про оскарження зазначеного рішення суду в частині відмовлених позовних вимог у стягненні частини боргу за тілом кредиту. Вважає, що вказане рішення суду в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права та просить скасувати рішення суду в цій частині і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку, в іншій частині рішення залишити без змін.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, сторони погодили умови договору щодо порядку погашення заборгованості та умови щодо сплати процентів. В паспорті споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем, зазначено, що порядок повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта. Шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку.
       Зазначає, що розмір мінімального обов`язкового платежу: - 7% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; - у разі прострочення з 31-го дня - 10% від заборгованості , у разі прострочення з 181 -го дня - 100% від заборгованості); процентна ставка, відсотків річних: 37,20 % - для картки "World Black Edition" процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних: 74,40 % - для картки "World Black Edition" .
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості.
       Вказує, що суд, погодившись із розрахунком заборгованості, наданим відповідачем, не дослідив належним чином наявні у справі докази щодо ознайомлення його з умовами кредитування та не врахував вищевказаних обставин. Оскільки сторони погодили конкретний порядок погашення заборгованості у договорі, що підтверджується підписом відповідача у паспорті споживчого кредиту, то розрахунок заборгованості, виконаний банком, є законним та обгрунтованим. Вважає, що відповідач ввів суд першої інстанції в оману, зазначивши, що він не був належним чином повідомлений про умови кредитування.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався. 
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене та ціну позову у даній справі — 172798.03 грн. розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
       29 квітня 2022 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Жарського І.Р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі віденоконференції. 
Колегія суддів відхиляє клопотання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Жарського І.Р. про відкладення розгляду справи та проведення відеоконференції, оскільки справа розглядається апеляційним судом у порядку ч.1 ст.369 ЦПК України у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи .
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується виключно в межах висновків суду про відмову у задоволенні позову, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.
       Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що до стягнення на користь позивача підлягає визнана відповідачем ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 27.06.2019 року в розмірі 118110 грн. 55 коп. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду .
       Судом встановлено, що 27 червня 2019 року ОСОБА_1   уклав договір про надання банківських послуг з АТ КБ «Приватбанк» № б/н, ознайомившись з Умовами та Правилами банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». Вказаним договором не було передбачено погоджених сторонами умов кредитування - суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, розміру та наявності штрафних санкцій, конкретний вид та тип кредитної картки для відповідача (а.с.13, 13-зворот).
       Таким чином, надана банком на підтвердження договірних відносин між сторонами копія Анкети-заяви відповідача б/н від 27 червня 2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» не містить вказівки на волевиявлення позичальника укласти саме кредитний договір, а не договір банківського обслуговування, про що прямо зазначено у Анкеті-заяві та погоджені сторонами істотні умови такого договору: його предмет (суму кредиту), ціну (процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту для споживача банківських послуг), строк та інші істотні умови кредитного договору.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Відповідно до заявки на актуалізацію даних по преміальній карті погоджено ОСОБА_1 розмір кредитного ліміту 200000 гривень.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 05листопада 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 210034 гривень 41 копійок, яка складається з наступного: 172798 гривень 03 копійок - заборгованість за кредитом; 37236 гривень 38 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, за кредитним договором № б/н від 27.06.2019 року. Даний розрахунок проведений з 05.07.2019 року по 05.11.2020 року, однак не завірений належним чином. 
Згідно довідки, виданої позивачем, між сторонами був підписаний кредитний договір б/н, за яким було видано кредитні картки з термінами дії починаючи з 06.08.2012 року, 17.07.2015 року, 25.06.2018 року, 27.06.2019 року, 14.08.2019 року.
Із виписки по рахунку ОСОБА_1 за період 03.08.2012 — 03.06.2021 року, яка є первинним документом бухгалтерської звітності, вбачається встановлення відповідачу кредитного ліміту 100000 грн., який не змінювався.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 172798 гривень 03 копійок, яка складається з наступного: 172798 гривень 03 копійок - заборгованість за кредитом з 05.07.2019 по 05.11.2020 .
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача частини заборгованості за тілом кредиту у сумі 118110 грн., суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів на підтвердження суми боргу за тілом кредиту в розмірі 172798,03 гривень позивачем не додано, сума заборгованості по тілу кредиту визначалася банком без врахування платежів, які безпідставно були зараховані останнім на погашення процентів за користування кредитом, які договором не були передбачені.
Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому зазакономнадані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
       Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами, заборгованість за пенею, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       З урахуванням наведеного, суд правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, яку суд першої інстанції обґрунтовано застосував. 
       Посилання апеляційної скарги на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, який за доводами банку містить основні умови кредитування, то він не може бути підставою для задоволення позову в повному обсязі, оскільки термін «паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані, а зазначені у цьому паспорті споживчого кредиту від 14.08.2019 року (а.с.22, 23, 23 на звороті) умови не містять інформації, що вони стосуються саме договору між сторонами б/н від 27.06.2019 року, а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України. Окрім того, у вказаному Паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий, сімейний стан, розмір доходів тощо, а також, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною із 14.08.2019 до 29.08.2019 року (а.с.23-зворот).
       Доводи апеляційної скарги про те, що крім анкети-заяви, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки 74.40% річних не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом у зв`язку з тим, що у доданій позивачем до позовної заяви довідці про основні умови кредитування (паспорті споживчого кредиту) зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток: «Картка Platinum», «Картка World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка WorldElite», «Картка Visa Infinite». Проте, матеріали справи, в тому числі анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 27 червня 2019 року, не містить інформації про те, які саме умови кредитування обрано відповідачем та який вид картки видано відповідачу ОСОБА_1 , зокрема картка “World Black Edition” на умови якої посилається банк.
       Колегія суддів відкидає доводи апеляційної скарги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в повному обсязі - у сумі 172798,03 грн., тобто необхідності в апеляційному суді додаткового стягнення з відповідача 54687,48 грн. Виписка банку по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 (а.с.126-174), яка є первинним бухгалтерським документом і належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, спростовує розрахунок позивача по заборгованості по тілу кредиту відповідача у сумі 172798,03 грн. Саме з даної виписки вбачається, що банк безпідставно проводив зарахування сплачених відповідачем сум на погашення заборгованості по тілу кредиту на необумовлені договором між сторонами від 27.06.2019 року платежі — списання відсотків за використання кредитного ліміту; необумовлені сторонами регулярні списання за договорами; щомісячна комісія за обслуговування картки; sms-банкінг. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно погодився із розрахунком заборгованості за спірним договором, проведеним відповідачем на основі виписки з особового рахунку позичальника на спростування розрахунку позивача (а.с.196-204) із якого вбачається заборгованість за тілом кредиту відповідача у сумі 118110,55 грн, яка останнім визнана.
       Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким колегія суддів погоджується, що позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27 червня 2019 року за тілом кредиту в розмірі 172798,03 грн. та обгрунтовано стягнув заборгованість за тілом кредиту в сумі 118110,55 грн., оскільки саме така сума заборгованості була розрахована як отриманий та непогашений кредит та визнана відповідачем.
       Безпідставними також є посилання апеляційної скарги на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду №753/10779-16-ц від 29 липня 2020 року, оскільки у справі, яка переглядається, суд не дійшов висновку про неукладеність між сторонами кредитного договору, а, навпаки, виходив з факту його укладеності, але відсутності домовленості між сторонами щодо окремих його умов, зокрема, розміру відсотків, типу картки, сукупної вартості кредиту, строку кредитування та інших істотних умов.
       Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В даному випадку такою є правова позиція Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17, яка правильно застосована судом у даній справі.
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення в його оскарженій частині не впливають.
       При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні. 
Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3887,96 грн. за розгляд справи в апеляційному суді необхідно покласти на Акціонерне товариство комерційний банк “Приват Банк” у відповідності до ст.141 ЦПК України .
       Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приват Банк” залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2022 року залишити без змін.
       Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3887,96 грн. за розгляд справи в апеляційному суді покласти на акціонерне товариство комерційний банк “Приват Банк”.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 04 травня 2022 року.

Головуючий         Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С. 
        Шевчук Г.М.