ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" травня 2022 р.                                   Справа№ 911/2598/16
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гарник Л.Л.
суддів:            Доманської  М.Л. 
          Пантелієнка  В.О. 
 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу 
фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олександровича
на ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2021 
у справі №911/2598/16 (суддя Сокуренко Л.В.)
за позовом фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олександровича
до     фізичної особи-підприємця Рябікіної Алли Володимирівни
про стягнення 16  198, 86 грн.          

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.10.2016 по справі №911/2598/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, позовні вимоги фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олександровича (далі ФОП Попков О.О.) задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця Рябікіної Алли Володимирівни (далі ФОП Рябікіна А.В.) на користь ФОП Попкова О.О. 7   624 грн. основного боргу, 1  661,31 грн. пені, 5   000 грн. штрафу, 168,24 грн. 3% річних, 465,06 грн. інфляційних втрат, 1 280,25 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 у справі № 911/2598/16 залишено без змін.
27.01.2017 Господарським судом Київської області видано наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2598/16.
21.12.2021 до Господарського суду Київської області надійшла заява ФОП Попкова О.О. про видачу дублікату вищевказаного наказу Господарського суду Київської області.
Згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 29.12.2021 у справі №911/2598/16 відмовлено у задоволенні заяви ФОП Попков О.О. про видачу дублікату наказу Господарського суду Київської області по справі №911/2598/16.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що стягувач звернувся до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
ФОП Попков О.О. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2021 у справі №911/2598/16 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу дублікату наказу Господарського суду Київської області по справі №911/2598/16, доручити Господарському суду Київської області видати дублікат наказу від 27.01.2017 на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 по справі №911/2598/16, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована неврахуванням місцевим господарським судом висновків Верховного Суду щодо обчислення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У скарзі йдеться про те, що наказ від 27.01.2017 на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 по справі №911/2598/16 був своєчасно пред`явлений до виконання, після чого 02.07.2017 відкрито відповідне виконавче провадження 
З наведених підстав, зважаючи на те що рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 по справі №911/2598/16 не виконано та наявний факт втрати наказу про примусове виконання цього судового рішення, скаржник вважає, що подана ним заява про видачу дублікату наказу підлягає задоволенню.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Попкова О.О. на ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2021 у справі №911/2598/16, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2598/16.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Попкова О.О. на ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2021 по справі №911/2598/16; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Від ФОП Рябікіної А.В. відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права,  колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Предметом судового розгляду є заява ФОП Попкова О.О. про видачу дублікату наказу Господарського суду Київської області, виданого 27.01.2017 на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2598/16.
Вищевказана заява обгрунтована тим, що рішення суду не виконане, а оригінал наказу про примусове виконання цього рішення втрачений під час листування з державною виконавчою службою.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно з постановою Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.11.2020 (виконавче провадження №53609563) наказ, виданий  27.01.2017 Господарським судом Київської області на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 по справі № 911/2598/16 поврернуто стягувачу.
Виконавчий документ повернуто на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що майно, яке підлягає опису та реалізації, у боржника не виявлено.
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України виконавче провадження №53609563 було відкрито Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21.03.2017.
На підставі встановлених обставин справи колегія суддів зазначає наступне.
Предметом розгляду у цій справі є питання щодо наявності чи відсутності підстав для видачі дубліката виконавчого документу.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Схожі положення містила стаття 115 ГПК України в редакції до 15.12.2017, чинній на момент ухвалення судового рішення у цій справі та видачі на його виконання наказу суду.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ суду є виконавчим документом (частини перша, друга статті 327 ГПК України). Аналогічні положення були передбачені статтею 116 ГПК України в редакції до 15.12.2017, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та видачі на його виконання наказу суду.
Порядок вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого документа (наказу суду) до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів визначено підпунктом 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.
Відповідно до підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою "Дублікат".
Аналіз змісту підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України свідчить, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, вилучення у виконавця або стягувача, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
ГПК України  не надає суду права відмовити  у задоволенні заяви про видачу  дублікату наказу з мотивів її необґрунтованості  та  не зобов`язує наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дублікату наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки  дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність наказу унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №18/113-53/81).
Отже, умовою для видачі дублікату наказу    суду є подання відповідної заяви до суду відповідно до підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Ураховуючи викладене, під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення до суду з такою заявою обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №2-836/11).
Як встановлено, виконавче провадження №53609563 відкрито 21.03.2017 на підставі наказу Господарського суду Київської області, виданого 27.01.2017 та повернутого без виконання згідно з постановою Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.11.2020.
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (статті 129, 129-1 Конституції України).
Для мети отримання  дублікату наказу, виданого на виконання  чинного  судового рішення, стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу наказу, а має доводити відсутність у нього виконавчого документа та, як наслідок, відсутність у нього можливості виконати чинне судове рішення.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру".
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").
Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.
05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII.
Пунктом 5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Згідно з частиною першої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказ Господарського суду Київської області від 27.01.2017 по справі №911/2598/16 був пред`явлений до виконання у визначені законом строки (протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто до 27.01.2020), водночас 04.11.2020 приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу через відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення.
Отже, строк пред`явлення виконавчого документу у цій справі переривався 04.11.2020, у зв`язку з чим він може бути поданий для примусового виконання повторно в строк до 04.11.2023.
Таким чином, стягувач із заявою про видачу  дублікату наказу у цій справі звернувся до суду 21.12.2021, тобто в межах строку для пред`явлення його до примусового виконання.
Відповідно до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
У вказаній статті чітко визначено перелік документів виконавчого провадження, які надсилаються виконавцем сторонам та іншим учасникам рекомендованим поштовим відправленням, зокрема і постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.
Як зазначено у частині восьмій Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.
Частиною одинадцятою Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.
Із аналізу Правил надання послуг поштового зв`язку вбачається, що Кабінет Міністрів України визначив в окрему категорію поштових відправлень рекомендовані листи.
У статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII законодавець чітко визначив категорію (рекомендований лист) поштового відправлення, якою надсилається постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.
Відповідно до частини 2 Правил надання послуг поштового зв`язку зазначено, зокрема, що розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04.10.2001 № 2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.
Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи вказані норми, суд робить висновок, що належним доказом надіслання органом виконавчої служби постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є квитанція, касовий чек або інший розрахунковий документ пошти про оплату рекомендованого поштового відправлення.
У цій справі до суду не надано доказів направлення на адресу ФОП Попкова О.О. вищезазначеної постанови Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.11.2020 разом з наказом, виданим  27.01.2017 Господарським судом Київської області на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2598/16, рекомендованим листом у порядку, визначеному статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" або їх отримання ФОП Попковим О.О.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, враховуючи те, що строк пред`явлення виконавчого документу у цій справі переривався пред`явленням до виконання, рішення суду виконано не було, а стягувач заперечує отримання виконавчого документу, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задовлення заяви ФОП Попкова О.О. про видачу дублікату виконавчого документу.
Дійшовши наведених висновків, колегія суддів погоджується з аргументами ФОП Попкова О.О., викладеними у заяві про заміну судового наказу та в апеляційній скарзі.
Місцевий господарський суд наведеного не врахував, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаної заяви ФОП Попкова О.О., у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Київської області від 29.12.2021 у справі №911/2598/16 підлягає скасуванню внаслідок порушення судом викладених норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного судового рішення, з прийняттям нового рішення про задоволення заяви ФОП Попкова О.О.
ФОП Попков О.О. в апеляційній скарзі звертався з вимогою про відшкодування судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
           Відповідні вимоги, понесені ФОП Попковим О.О., підлягають задоволенню згідно з ГПК України щляхом стягнення витрат, пов`язаних з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2  481 грн. з ФОП Рябікіної А.В.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олександровича задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2021 по справі №911/2598/16  скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким заяву фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олександровича задовольнити.
Видати  дублікат наказу Господарського суду Київської області по справі №911/2598/16  про стягнення з фізичної особи-підприємця Рябікіної Алли Володимирівни на користь фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олександровича 7   624 грн. основного боргу, 1  661,31 грн. пені, 5   000 грн. штрафу, 168,24 грн. 3% річних, 465,06 грн. інфляційних втрат, 1 280,25 грн. в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату судового збору.
Доручити господарському суду Київської області видати відповідний  дублікат наказу.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Рябікіної Алли Володимирівни на користь фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олександровича 2  481 грн. судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Л.Л. Гарник 

Судді                                                                                М.Л. Доманська

                                                                                В.О. Пантелієнко