ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 684/691/18
Провадження № 22-ц/4820/503/22

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретарів: Чебан О.М., Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Семенюк К.В.,
 
відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року (суддя Галиш І.Б.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Старосинявської селищної ради, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення Старосинявської селищної ради, скасування запису про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , Старосинявської селищної ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення Старосинявської селищної ради, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2003 року належить на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,28 га, яка складається із двох земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,06 га; для ведення особистого селянського господарства 0,22 га, розташована по АДРЕСА_1 . Право власності на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 .. Рішенням сесії Старосинявської селищної ради № 3 від 18.09.2015 року суміжному землекористувачу, ОСОБА_4 , було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га по АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_1 звернулася до землевпорядної організації для розроблення технічної документації з метою отримання кадастрового номера належної їй земельної ділянки, однак під час проведення кадастрової зйомки було встановлено, що в межах її земельної ділянки розташована земельна ділянка відповідача ОСОБА_4 з присвоєним кадастровим номером 6824455100:01:007:0566. Із даних збірного кадастрового плану суміжних земельних ділянок вбачається, що на належну позивачу з 2003 року земельну ділянку частково накладається земельна ділянка, яка передана у власність відповідачу ОСОБА_4 на підставі рішення Старосинявської селищної ради у 2016 році, площею 0,1167 га, площа накладення земельних ділянок складає 0,0264 га. Таким чином, на думку позивача, передаючи у власність відповідачу суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_2 рада безпідставно та протиправно зменшила площу земельної ділянки, яка їй належить на праві власності з 2003 року, на 0,0264 га.
Оскільки рішенням Старосинявської селищної ради № 75 від 02 лютого 2016 року було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність відповідачу ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1167 га, яка частково накладається на належну їй земельну ділянку площею 0,0264 га, відтак частина її земельної ділянки передана у власність відповідачу, а площа її земельної ділянки зменшилась, тому вказане рішення є незаконним та порушує її право власності на земельну ділянку. 
Із урахуванням викладеного, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Старосинявської селищної ради № 75 від 02 лютого 2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою та про передачу у власність відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566; визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на вказану вище земельну ділянку, стягнути з ОСОБА_4 понесені нею судові витрати. 
Ухвалою Старосинявського районного суду від 15 травня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 
03 липня 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом, відповідач ОСОБА_4 подарував спірну земельну ділянку своїй доньці ОСОБА_2 , а тому просила суд, крім задоволення позовних вимог викладених у позовній заяві, визнати недійсним з моменту укладення договір дарування присадибної земельної ділянки площею 0,1167 га по АДРЕСА_2 з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566, укладений 02.05.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 
10 вересня 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про зміну предмета позову, а саме, посилаючись на те, що право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку було зареєстровано шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав, а не видачі свідоцтва, тому позивач змінює предмет позову та замість вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва просить скасувати запис про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 у Державному реєстрі речових прав.
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки визнання незаконним та скасування рішення селищної ради про затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, а також оскарження подальшого правочину - договору дарування щодо спірного майна, не призведе до поновлення прав позивача на земельну ділянку, які вона вважає порушеними, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів судового захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позов ОСОБА_1 частково: визнати недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки від 02.05.2019 року, скасувати запис номер 13769004 від 16.03.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566, в іншій частині позову відмовити.
В обґрунтування скарги зазначала, що висновок суду першої інстанції щодо неналежного способу захисту порушеного право в частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення договору дарування земельної ділянки від 02.05.2019 року, скасування запис номер 13769004 від 16.03.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566, є помилковим. Обраний позивачем спосіб захисту в частині зазначених позовних вимог є не тільки ефективним, а й відповідає правовій природі спірних правовідносин, оскільки вирішується спір щодо накладення частки земельних ділянок суміжних землекористувачів. Зазначає, що право позивача порушено виникненням права власності на спірну земельну ділянку у іншої особи – відповідача ОСОБА_4 , а не фактичними діями відповідачів, пов`язаних з самовільним, протиправним позбавленням позивача можливості володіти та користуватися спірною земельною ділянкою. Крім того, зазначає, що станом на дату звернення апелянта до суду першої інстанції із заявою про зміну предмета позову частина 2 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачала такі способи судового захисту порушених прав як: скасування записів про проведену державну реєстрацію прав; скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та представник її і відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити. 
Представник Старосинявської селищної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Старосинявської селищної ради № 75 від 02 лютого 2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою та про передачу у власність відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,28 га, яка складається із двох земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,06 га; для ведення особистого селянського господарства 0,22 га, розташованої по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2003 року ВАО №442089.
Право власності на вказану земельну ділянку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку ХМ№056717, виданим 22 жовтня 2003 року на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрованим за № 327 (а.с.6 т.1).
ТОВ «Подільський земельний центр» листом від 11 листопада 2017 року за № 136 повідомив ОСОБА_1 , що в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, розташована інша земельна ділянка, надано збірний кадастровий план суміжних землевласників та користувачів (земельна ділянка ОСОБА_1 та земельна ділянка ОСОБА_4 6824455100:01:007:0566), згідно якого площа накладення становить 0,0264 га (а.с.7-8 т.1).
Рішенням сесії 6-го скликання Старосинявської селищної ради № 3 від 18 вересня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться на території селищної ради в межах АДРЕСА_2 , площею 0,1200 га (а.с.9 т.1).
Рішенням четвертої сесії 7-го скликання Старосинявської селищної ради № 75 від 02 лютого 2016 року (п.42, п.43) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,1167 га з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566, яка знаходиться у АДРЕСА_2 (а.с.167 т.1).
Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.03.2016 року, номер запису 13769004 (а.с.11 т.1).
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 02 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Намистюк Л.І., ОСОБА_4 передав у дар ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1167 га з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566, яка знаходиться у АДРЕСА_2 і належить йому на підставі рішення Старосинявської селищної ради №75 від 02 лютого 2016 року, державна реєстрація права власності на яку проведена шляхом внесення запису про право власності номер 13769004 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.03.2016 року, дарунок сторони оцінили на суму 123662,81 грн. (а.с.110 т.1).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 травня 2019 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав 46696167 від 02.05.2019, номер запису про право власності 31391167 (а.с.111 т.1).
За витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6812274462020 від 02.09.2020 року державним кадастровим реєстратором відділу у Старосинявському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Гарник Т.М. здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0584 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 6824455100:01:007:0341, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, державного акта на право власності на земельну ділянку ХМ№056717 (а.с.235-237 т.2).
Рішеннями державного кадастрового реєстратора відділу у Старосинявському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 02.09.2020 року №РВ-6800639082020 та від 11.09.2020 року № РВ-6800641862020 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, рекомендовано привести обмінний файл у відповідність, так як відповідно до висновку щодо перевірки електронного документа встановлено, що з земельною ділянкою з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 площа співпадає на 11,6208 % та відсутній підпис власника сусідньої земельної ділянки (а.с. 233-234 т.2, а.с. 4-5, 9-10 т.3).
Відповідно до висновку додаткової земельно-технічної експертизи № 3369/3370/20-26 від 17 серпня 2021 року встановлено, що: фактична площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 частково не відповідає конфігурації меж, площа 11,67 га та координатам меж цієї земельної ділянки, що зазначені у землевпорядній документації; фактична площа та конфігурація меж земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,28 га, яка складається з двох земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0584 га, кадастровий номер 6824455100:01:007:0341 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,22 га, які розташовані по АДРЕСА_1 , частково не відповідає конфігурації меж, площі та розташуванню цієї земельної ділянки, що у технічній документації.
Експертом встановлено, що накладення нашарування меж земельної ділянки по фактичному використанню станом на 08.06.2021 рік по АДРЕСА_1 з межами земельної ділянки, площею 0,1167 га, з кадастровий номер 6824455100:01:007:0566, по АДРЕСА_2 відсутнє. Накладення нашарування меж земельної ділянки кадастровий номер 6824455100:01:007:0341 по АДРЕСА_1 з межами земельної ділянки з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 по АДРЕСА_2 відсутнє. Одночасно встановлено, що площа накладення (нашарування) меж земельної ділянки площею 0,22 га (згідно технічної документації із землеустрою, розробленої у 2020 році) по АДРЕСА_1 із межами земельної ділянки з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 по АДРЕСА_2 становить 0,0255 га, що відображено у плані співставлення меж (а.с.208-236 т.3).
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара,в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.
Згідно частини першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Звертаючись до суду з вимогами про скасування запису про право власності ОСОБА_4  на земельну ділянку площею 0,1167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 у Державному реєстрі речових прав позивачка зазначала, що сформованою у ході безоплатного одержання у власність із земель комунальної власності земельною ділянкою з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 ОСОБА_4 було охоплено частину земельної ділянки, яка належить їй на праві власності.
Згідно з висновком додаткової земельно-технічної експертизи № 3369/3370/20-26 від 17 серпня 2021 року, площа накладення (нашарування) меж земельної ділянки площею 0,22 га (згідно технічної документації із землеустрою, розробленої у 2020 році) по АДРЕСА_1 із межами земельної ділянки з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 по АДРЕСА_2 становить 0,0255 га, що відображено у плані співставлення меж (а.с.208-236 т.3).
Статтями 125 і 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно зі ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV державній реєстрації прав підлягає право власності на земельні ділянки та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
В силу ч.1 ст. 27 Закону №1952-ІV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, а також інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Статтею 26 Закону №1952-ІV унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.
У частинах першій і другій зазначеної норми (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час звернення позивачки з позовом до суду) визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності на земельну ділянку та право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації у порядку, передбаченому законом. 
Таким законом є Закон №1952-ІV.
Державна реєстрація права власності на земельну ділянку та права оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі договору, предметом якого є земельна ділянка, чи іншого документа, що відповідно до законодавства підтверджує набуття особою права власності на землю.
Скасування за судовим рішенням цих документів тягне за собою припинення права власності особи на земельну ділянку.
Встановивши, що рішенням Старосинявської селищної ради № 75 від 02 лютого 2016 року ОСОБА_4 передано у власність частину земельної ділянки, яка була не вільною, а перебувала у власності ОСОБА_1 , за таких обставин позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 по АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає задоволенню. Такий спосіб захисту є ефективним способом та призведе до відновлення порушеного права позички.
Зважаючи на зазначене, оскільки на час укладення договору дарування земельної ділянки площею 0,1167 га з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566, ОСОБА_4 не був фактично її власником, то укладений договір дарування не відповідає вимогам Закону та підлягає визнанню недійсним.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Запис номер 13769004 від 16 березня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 по АДРЕСА_2 , площею 0,1167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку підлягає скасуванню.
Договір дарування земельної ділянки від 02 травня 2019 року, посвідчений 02 травня 2019 року приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Хмельницької області Намистюк Л.І. за реєстраційним №522 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слід визнати недійсним.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки із трьох немайнових вимог позову задоволено дві вимоги, тобто 2/3 частини, саме із такої пропорції буде розраховуватися відшкодування судових витрат понесених позивачкою при розгляді даної справи.
За подання позовної заяви до суду першої інстанції позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 2566 грн., за апеляційну скаргу сплачено - 3266,41 грн., а всього 5832,40 грн., з урахування пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з кожного по 1944,13 грн. судового збору.
Витрати за додаткову земельно-технічну експертизу № 3369/3370/20-26 від 17 серпня 2021 року, як доказ по справі наданий позивачкою, складають 9235,10 грн., з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь позивачки слід відшкодувати з кожного по 3078,37 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається із матеріалів справи докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка має оплати у зв`язку з розглядом даної справи, подано до суду до закінчення судових дебатів.
На підтвердження таких витрат ОСОБА_1 було подано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 06.11.2019 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Семенюк К.В., додаток до даного договору від 06.11.2019 року, договір про надання правової допомоги від 11.09.2020 року, додаткова угода до договору від 11 вересня 2020 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Семенюк К.В. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 05.11.2021 року виданої адвокатом Семенюк К.В., Стирської Г.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.09.2020 року сплачено 3000 грн., за довідкою виданою ОСОБА_1 адвокатом Семенюк К.В. отримано за участь в судовому засіданні 05.11.2021 року 3000 грн.
Надані на підтвердження оплати послуг адвоката Семенюк К.В. платіжні доручення Приватбанку від 07.11.2019 року, 13.12.2019 року, 05.12.2019 року, 20.12.2019 року, 05.02.2020 року, 19.05.2020 року, 10.09.2020 року, 14.09.2020 року, 21.09.2020 року, 04.11.2020 року, 14.01.2020 року, 03.02.2021 року, 20.03.2021 року, 30.04.2021 року, 14.06.2021 року, 06.07.2021 року, 15.09.2021 року, 29.09.2021 року, 30.09.2021 року, 05.11.2021 року, 13.12.2021 року не є належними доказами понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_1 , оскільки в них не зазначено призначення платежу та відправником є інша особа ОСОБА_6 , а не ОСОБА_1 .
В суді апеляційної інстанції на підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надано договір від 05.01.2022 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 11.01.2022 року, за складання та подачу апеляційної скарги, вартість послуг склала 9700 грн., за участь в судовому засідання апеляційної інстанції вартість послуг складає 9000 грн.
Матеріали справи не містять клопотання відповідачів про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням положень закону відсутні.
Зважаючи на зазначене, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 8233,33 грн. з кожного (6000 грн. в суді першої інстанції + 18700 грн. в суді апеляційної інстанції )?3?2?2, а всього з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі по 13255,99 грн. з кожного. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування запису про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, визнання недійсним договору дарування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Змінити розподіл судових витрат в цій частині. 
Скасувати запис номер 13769004 від 16 березня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 6824455100:01:007:0566 по АДРЕСА_2 , площею 0,1167 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 02 травня 2019 року, посвідчений 02 травня 2019 року приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Хмельницької області Намистюк Л.І. за реєстраційним №522 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по 13255,99 грн. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 липня 2022 року.

Судді:                                                                         Т.О. Янчук

                                                                               Л.М. Грох

                                                                               О.І. Ярмолюк