ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2022 року           справа №200/8876/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р. у справі  № 200/8876/21 (головуючий І інстанції Давиденко Т.В. ) за позовом   ОСОБА_1  до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області   про визнання протиправними та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити,    
                                                                               
                                               ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування розпорядження про прийняття рішення від 05.05.2021 року № 914340120418  про перерахунок пенсії в частині розрахунку стажу судді та розміру довічного грошового утримання, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді з урахуванням стажу судді на підставі довідки Олександрівського районного суду № 03-35/6/2021 від 21 квітня 2021 року з виплатою різниці між фактичного отриманою та перерахованою сумою, зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021       року у справі №  200/8876/21   позов задоволено частково.
Розпорядження Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про прийняття рішення від 05.05.2021 року № 914340120418 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині розрахунку стажу судді та розміру довічного грошового утримання визнано протиправним та скасовано.
Зобов`язано Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді з урахуванням стажу судді на підставі довідки Олександрівського районного суду № 03-35/6/2021 від 21 квітня 2021 року з виплатою різниці між фактичного отриманою та перерахованою сумою.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 79-82).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що, оскільки стаж роботи на посаді судді визначається відповідно до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», то  відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді половини періоду навчання у вищому навчальному закладі та періоду стажування у суді.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 24 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX, від 15 березня 2022 року  № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року  № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.  
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Добропільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 9-12). 
З 19.09.2014  перебувала на обліку в Добропільському управлінні Пенсійного фонду та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як матері дитини - інваліда.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 13 квітня 2021 року № 810/0/15-21 позивач була звільнена з посади судді Олександрівського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом від 21.04.2021  № 9-щс/38/21 ОСОБА_1 відраховано зі штату суддів у зв`язку зі звільненням у відставку.
28.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області з заявою про перехід з  пенсії за віком на нарахування та виплату довічного утримання суддів у відставці.
Розпорядженням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняте рішення від 05.05.2021 року № 914340120418 про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 розраховане та призначене довічне грошове утримання в розмірі 62177, 16 грн., загальний відсоток розрахунку 58%, виходячи зі стажу судді - 24 роки 10 місяців 18 днів (а.с.4).
Із  записів в трудовій книжці НОМЕР_3 , зокрема, вбачається:
- з 01.09.1988 року по 28.06.1993 року навчалась в Українській юридичної академії;
- з 02.08.1993 року по 31.07.1995 року проходила стажування в Краматорському міському суді;
-з 27.05.1996 року по 13.04.2021 року працювала на посаді судді Олександрівського районного суду (а.с.13-19).
21.04.2021 року Олександрівськім районним судом Донецької області ОСОБА_1 надана довідка № 03-35/6/2021 про стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання  щомісячного  довічного  грошового  утримання судді у відставці з розрахунком стажу:
- з 01.09.1988 року по 28.06.1993 року навчання у Українській юридичної академії- тривалість стажу 2 роки 4 місяці 29 днів;
- 02.08.1993 року по 31.07.1995 року стажування в Краматорському міському суді тривалість стажу 2 роки;
- з 27.05.1996 року по 13.04.2021 року робота на посаді судді Олександрівського районного суду тривалість стажу 24 роки 10 місяців 17 днів (а.с.22).
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).
За приписами ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Унормуванням ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України окреслено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 58  Закону № 1058  на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII.
Унормуванням ч. 1 ст. 69 Закону № 1402-VIІІ обумовлено: на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.
Частинами 1, 3 ст. 116 Закону № 1402-VIІІ встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Відповідно до ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 44 зазначає, що цю норму потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Водночас відповідно до пункту 34 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів судді», призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
До набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
За правилами частини першої статті 43 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком судом першої інстанції, що до врахування до загального стажу роботи позивача, крім роботи на посаді судді, половину строку навчання позивача з 01.09.1988 року по 28.06.1993 року у Українській юридичній академії, який дає право на відставку.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про статус суддів", право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що право на зарахування стажу роботи в галузі права до двох років (фактичний стаж за юридичною спеціальністю) мають судді, яких було обрано на посаду судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України "Про статус суддів" на день їх обрання. Такий порядок визначений у спільному листі від 05.11.2018 ВРП, ВС, ВККСУ, Ради суддів. ДСАУ «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді».
З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону № 1402-VІІІ зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі № 11-1481заі18).
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що за записами  трудової книжки позивач проходила стажування у Краматорському міському суді з 2 серпня 1993 року по 31 липня 1995 року та була звільнена по закінченню строку стажування .
В частині відмови у задоволені позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково два роки роботи в галузі права.
За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р.  у справі  № 200/8876/21 - залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 р.  у справі  № 200/8876/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 08 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                Г.М. Міронова        
Судді                                                                                                      І.В. Геращенко  
                                                                                                                Е.Г. Казначеєв