ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/3545/17                                                  Суддя першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на прийняту у порядку письмового провадження ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арматурно-ізоляторний завод" про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Заявник, ГУ ПФ у м. Києві) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про видачу дублікату виконавчого листа №826/3545/17 від 10.05.2017 та поновлення строку на його пред`явлення.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2022 у задоволенні заяви відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що лист відділу ДВС про те, що виконавчий документ було повернуто у 2018 році, надійшов до ГУ ПФ у м. Києві у серпні 2020 року, отже, Заявник мав звернутися до із суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа у межах тримісячного строку, а поважні причини для поновлення пропущеного на строку звернення виконавчого листа до виконання відсутні.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ГУ ПФ у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ГУ ПФ у м. Києві про видачу дублікату виконавчого листа та поновити пропущений строк для його пред`явлення до виконання. Свою позицію обґрунтовує тим, що під час проведення інвентаризації справ було встановлено, що виконавчий лист у цій справі відсутній на примусовому виконанні. Крім того зазначає, що виконавчий документ втрачено при поштовому пересиланні, не з вини Заявника.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, , колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Матеріалами справи підтверджується, що Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арматурно-ізоляторний завод" про стягнення заборгованості в розмірі 5224,93 грн (а.с. 3-7).
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2017 адміністративний позов задоволено (а.с. 29-30)
23.06.2017 Позивачем отримано виконавчий лист у справі (а.с. 34).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2020 замінено стягувача Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 46).
Поряд з викладеним суд першої інстанції встановив, що відповідно до довідки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 18.08.2020, наданої на запит ГУ ПФ у м. Києві, виконавче провадження завершено 05.07.2018 на підставі пункту 2 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Повторно виконавчий документ до примусового виконання не надходив (а.с. 54).
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень п. 18.4 Перехідних положень та ст. 376 КАС України прийшов до висновку про не обґрунтованість поданої заяви, оскільки ГУ ПФ у м. Києві звернувся з вказаною заявою після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а поважні причини для поновлення цього строку відсутні.
З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно ч. 1 ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Отже, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання може бути поновлений виключно з причин, поважність яких буде визнана судом на підставі відповідних доказів.
Пунктом 18.4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Дотримання процесуальних строків є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цьому випадку, Заявником не підтверджено належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Водночас, будь-яких належних і допустимих доказів поважності причин пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання, про втрату якого Заявнику мало бути відомо ще у серпні 2018 року, ГУ ПФ у м. Києві у заяві не наведено. 
Саме по собі посилання Апелянта  на чисельні реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України, припущення про те, що виконавчий лист міг бути втраченим при поштовому пересиланні, так само як і доводи про те, що заборгованість по виконавчому листу остаточно не погашена, а такі кошти можуть бути спрямовані на виплату пенсій не може вважатися достатньою підставою визнання поважними пропущених строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Адже будь-яких доказів, що вказані обставини перешкоджали ГУ ПФ у м. Києві звернутися у межах встановленого Законом України "Про виконавче провадження" тримісячного строку із заявою про видачу дубліката виконавчого листа після отримання довідки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 18.08.2020, останнім не наведено.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причини для пропуску строку звернення виконавчого листа до виконання.
Як вже було зазначено раніше, відповідно до п. 18.4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
За змістом наведених положень закону вбачається, що право стягувача на звернення для видачі дубліката виконавчого документа не є абсолютним і обмежується строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №2-а-6969/08/0470 (2277вр-17/2-а-6969/08/0470).
За таких обставин, оскільки наведені у заяві аргументи не містять належних і переконливих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа №826/3545/17 від 10.05.2017 до виконання, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для видачі ГУ ПФ у м. Києві дублікату виконавчого листа у відповідності до п. 18.4 Перехідних положень КАС України, адже заява про його видачу подана після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 376 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          
Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Н.П. Бужак 

                                                                                                    М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 25 травня 2022 року.