Справа № 347/985/18 
Провадження № 22-ц/4808/694/22 
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                                Фединяка В.Д., Максюти І.О.
секретаря                        Шандалович В.В.
за участю                        представника апелянта ОСОБА_1 
представника апелянта ОСОБА_2 
позивача ОСОБА_3 
представника позивача адвоката Строіч Л.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного природного парку «Гуцульщина» на рішення Косівського районного суду від 30 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Гордія В.І. в м. Косів, у справі за позовом ОСОБА_4 до Національного природного парку «Гуцульщина» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що він працював на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Косівського ПНДВ НПП «Гуцульщина». 26 березня 2018 року він подав на ім`я в.о. директора НПП «Гуцульщина» Стефурака Ю.П. заяву про надання йому чергової відпустки у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я, в задоволенні якої йому усно відмовлено. З 28 березня 2018 року по 04 квітня 2018 року включно він знаходився на амбулаторному лікуванні в Косівській ЦРЛ. Одночасно, 28 березня 2018 року він звернувся в комісію по трудових спорах НПП «Гуцульщина» із заявою про оскарження рішення в.о. директора НПП «Гуцульщина» Стефурака Ю.П. про відмову в наданні йому чергової відпустки. Комісія його заяву так і не розглянула, натомість 26 квітня 2018 року на його домашню адресу було направлено повідомлення про те, що згідно наказу №27-о від 24 квітня 2018 року його звільнено з роботи з 05 квітня 2018 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Копію оскаржуваного наказу він не отримав, а тому з його змістом не ознайомлений. Також йому не повернуто трудову книжку. Йому не відомі причини звільнення, оскільки 05 квітня 2018 року він вийшов на своє робоче місце та приступив до виконання службових обов`язків. За період роботи у НПП «Гуцульщина» він завжди дотримувався покладених на нього обов`язків, неодноразово був нагороджений грамотами, подяками, преміями. 
Посилаючись на наведене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №27-о від 24 квітня 2018 року про звільнення його з роботи, поновити його на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду другої категорії Косівського ПНДВ НПП «Гуцульщина» з 05 квітня 2018 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі.
Рішенням Косівського районного суду від 30 березня 2022 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ №27-о від 24 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_4 з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Косівського ПНДВ з 05 квітня 2018 року за прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_4 на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Косівського ПНДВ НПП «Гуцульщина» з 05 квітня 2018 року.
Стягнуто з НПП «Гуцульщина» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 05 квітня 2018 року по 30 березня 2022 року в сумі 185 405,40 грн. 
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.
Додатковим рішенням Косівського районного суду від 21 квітня 2022 року стягнуто з НПП «Гуцульщина» на користь ОСОБА_4 6 887 грн понесених судових витрат за надання правової допомоги.
Стягнуто з НПП «Гуцульщина» на користь держави 3 838,85 грн судового збору.
Представник НПП «Гуцульщина» на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що судом не дано будь-якої правової оцінки доказам, які надані відповідачем, а тому оскаржуване судове рішення не ґрунтується на вимогах ст. 263 ЦПК України та ст. 6 Європейської конвенції.
Зазначає, що предметом даного спору є наказ НПП «Гуцульщина» №27-о від 24 квітня 2018 року про звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України. При цьому, суд не дав правової оцінки наданим і перевіреним в судовому засіданні доказам про підставність такого звільнення, а самовільно змінив предмет спору, даючи оцінку діям комісії по трудових спорах, тобто вийшов за межі позовних вимог. 
На думку апелянта, суд не дав правової оцінки численним належним та допустимим доказам відсутності ОСОБА_4 на роботі в період з 05 по 24 квітня 2018 року, а зіслався на лист в.о. директора НПП «Гуцульщина» від 13 квітня 2018 року №186/11, що нібито 13 квітня 2018 року дирекція просить позивача дати відповідь про події, що мають мати місце 18 квітня 2018 року. Однак, в самому листі вказано, що ОСОБА_4 повинен надати пояснення поважності відсутності на роботі за період з 28 березня 2018 року та пред`явити такі пояснення до 18 квітня 2018 року.
Апелянт вважає помилковим твердження суду про можливість видачі позивачу трудової книжки в судовому засіданні, оскільки приміщення суду чи судові засідання не передбачені як місця передачі чи вручення трудових книжок. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, трудова книжка вручається працівнику під розписку або за його письмовою заявою направляється поштою. Від ОСОБА_4 жодних заяв щодо видачі йому трудової книжки не надходило, а тому можливості видати йому трудову книжку не було.
Також апелянт вважає безпідставним посилання суду, що на час перебування позивача на лікарняному ввірена йому під охорону територія лісового масиву була тимчасово передана під охорону іншим особам, однак жодного розпорядження чи наказу уповноважених осіб підприємства щодо повного зняття з ОСОБА_4 обов`язків по охороні цієї території після виходу на роботу з лікарняного суду не надано. 
Вказує, що у зв`язку із перебуванням позивача на лікарняному, закріплений за ним обхід №2 у відповідності до Положення про порядок проведення прийому-передачі обходів та майстерських дільниць НПП «Гуцульщина» був переданий під охорону іншим працівникам. 
Згідно з п. 3.3 цього Положення при поверненні на роботу після хвороби прийом-передача обходу проводиться під керівництвом начальника природоохоронного науково-дослідного відділення чи його заступника у присутності матеріально-відповідальних осіб, що здійснюють та приймають обхід (майстерську дільницю). У випадку, коли матеріально-відповідальна особа, що здає обхід, не може бути присутня під час роботи комісії через поважну причину, прийом-передача обходу (майстерської дільниці) проводиться без її участі. 
Таким чином, ОСОБА_4 після виходу з лікарняного мав прибути до контори Косівського ПНДВ, повідомити начальника чи його заступника про те, що він повернувся на роботу після хвороби, а керівництво природоохоронного науково-дослідного відділення відповідно до наведеного вище Положення здійснити прийом-передачу обходу за участі (у присутності) матеріально-відповідальних осіб, що здійснювали охорону лісу під час перебування ОСОБА_4 на лікарняному, та ОСОБА_4 , як особи, що приймає обхід.
Однак, позивачем не надано жодних доказів того, що після виходу з лікарняного він приходив до контори Косівського ПНДВ з метою прийому обходу №2, що був за ним закріплений до лікарняного. Суд повважав ненадання відпустки ОСОБА_4 дією, що порушує його трудові права, хоча такі твердження нічим не підтверджені і це не було предметом спору. З цього приводу апелянт зазначає, що згідно графіку відпусток працівників НПП «Гуцульщина» на 2018 рік ОСОБА_4 особисто вибрав час своєї відпустки - липень 2018 року, про що особисто розписався.
Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судових витрат. Вважає, що судовий збір обчислено судом неправильно, а витрати за надання правової допомоги є необґрунтованими.
З цих підстав просить рішення Косівського районного суду від 30 березня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 21 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористався.
У засіданні апеляційного суду представники апелянта вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.
Позивач та його представник скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме працював на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Косівського ПНДВ НПП «Гуцульщина».
26 березня 2018 року позивач подав на ім`я в.о. директора НПП «Гуцульщина» Стефурака Ю.П. заяву про надання йому чергової відпустки у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я, однак така заява залишена без задоволення.
Оскільки позивачу було відмовлено у наданні відпустки, то 27 березня 2018 року він звернувся до комісії по трудових суперечках НПП «Гуцульщина» із заявою, в якій просив зобов`язати адміністрацію відповідача надати йому щорічну відпустку (т. 1 а.с. 27).
Вказана заява надійшла до комісії 28 березня 2018 року та була призначена до розгляду з участю позивача на 30 березня 2018 року. Проте, у зв`язку з неявкою позивача, розгляд заяви було відкладено на 04 квітня 2018 року, про що свідчить копія протоколу №1 засідання комісії по трудових суперечках НПП «Гуцульцина» від 30 березня 2018 року (т. 1 а.с. 28-29).
Також встановлено, що з 28 березня 2018 року по 04 квітня 2018 року позивач перебував на лікарняному та мав стати до роботи 05 квітня 2018 року, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АДЛ №474113 (т. 1 а.с. 14).
04 квітня 2018 року через перебування позивача на лікарняному засідання комісії по трудових суперечках НПП «Гуцульщина» було перенесено без визначення точної дати з вказівкою на час після виходу позивача з лікарняного, про що свідчить протокол №2 засідання комісії від 04 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 30-31).
Згідно службової записки начальника Косівського ПНДВ ОСОБА_5 від 11 квітня 2018 року та акту про відсутність працівника на роботі від 11 квітня 2018 року, складеного комісією в складі начальника Косівського ПНДВ Бейсюка П.П., заступника начальника Косівського ПНДВ Пліхтяка В.П. та майстра з охорони природи Самокіщука І.В., ОСОБА_4 з 05 по 11 квітня 2018 року був відсутній на робочому місці з невідомих причин (т. 1 а.с. 32, 33), а також був відсутній на роботі з 08:00 год. по 16:30 год. 12 квітня 2018 року; з 08:00 год. по 15:30 год. 13 квітня 2018 року; з 08:00 год. по 16:45 год. 16 квітня 2018 року; з 08:00 год. по 16:40 год. 17 квітня 2018 року; з 08:00 год. по 16:30 год. 18 квітня 2018 року; з 08:00 год. по 16:30 год. 19 квітня 2018 року; з 08:00 год. по 15:30 год. 20 квітня 2018 року; з 08:00 год. по 16:30 год. 23 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 34-41).
13 квітня 2018 року позивачу було надіслано вимогу за №186/11 щодо надання ним письмових пояснень про причини його відсутності на роботі з 28 березня 2018 року та пред`явити підтвердження поважності його відсутності на робочому місці до 18 квітня 2018 року. Вказану вимогу позивач отримав 17 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 42).
18 квітня 2018 року ОСОБА_4 надав письмові пояснення, в яких вказав, що 26 березня 2018 року він надав на ім`я директора НПП «Гуцульщина» заяву про надання йому чергової відпустки у зв`язку із погіршенням стану здоров`я з наданням відповідної довідки. Відповіді на заяву він не отримав. З 28 березня 2018 року по 04 квітня 2018 року включно він перебував на лікарняному. З 05 квітня 2018 року він вийшов на роботу, але виявилося, що його обхід передано інспекторам та майстру, а лісничий повідомив, що він з роботи звільнений. Час від часу він виходив на свій закріплений обхід. Рішення адміністрації про відмову в наданні відпустки ним оскаржено в комісію по трудових суперечках НПП «Гуцульщина». Яке прийнято рішення йому не відомо (т. 1 а.с. 11).
24 квітня 2018 року в.о. директора НПП «Гуцульщина» Стефурак Ю.П. звернувся до комісії по трудових суперечках НПП «Гуцульщина» про розгляд проекту наказу про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади та просив надати пропозиції стосовно звільнення позивача по ст. 40 п. 4 КЗпП України (т. 1 а.с. 45).
Цього ж дня комісія по трудових суперечках НПП «Гуцульщина» рекомендувала звільнити ОСОБА_4 із займаної посади за прогул без поважних причин у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України, що зазначено у протоколі №1 комісії від 24 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 43-44), а також залишила без розгляду заяву позивача від 27 березня 2018 року про надання йому відпустки, про що свідчить протокол №3 комісії від 24 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 46-47).
24 квітня 2018 року в.о. директора НПП «Гуцульщина» Стефураком Ю.П. було видано наказ №27-о, згідно якого ОСОБА_4 звільнено з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Косівського ПНДВ з 05 квітня 2018 року за прогул, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за 25 днів невикористаної відпустки (т. 1 а.с. 48).
24 квітня 2018 року позивачу було направлено повідомлення про звільнення його з роботи з проханням з`явитися в адміністрацію НПП «Гуцульщина» для отримання трудової книжки, яке ОСОБА_4 отримав 26 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 49).
04 червня 2018 року позивачу направлено копію наказу про звільнення №27-о та лист з проханням з`явитися в адміністрацію НПП «Гуцульщина» для отримання трудової книжки, які позивач отримав 09 червня 2018 року (т. 1 а.с. 50, 50 зв.).
Трудова книжка позивачу не видана, що стороною відповідача не заперечується. 
В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що трудова книжка позивачу не видана через неявку останнього на підприємство для її отримання, а іншого порядку її видачі законом не передбачено.
Вважаючи своє звільнення з роботи незаконним, ОСОБА_4 звернувся в суд з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено право позивача на щорічну оплачувану відпустку за відпрацьований період часу, без першочергового розгляду та вирішення комісією по трудових суперечках НПП «Гуцульщина» заяви позивача від 27 березня 2018 року про надання йому відпустки; відповідачем не доведено невиконання позивачем його прямих трудових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, тобто вчинення ним прогулу в період з 05 квітня 2018 року по день його звільнення 24 квітня 2018 року; позивачу не видано трудову книжку. Наведене свідчить, що позивача звільнено з роботи всупереч вимог закону, що тягне за собою визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на займаній посаді з 05 квітня 2018 року та стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що за період з 05 квітня 2018 року по 30 березня 2022 року становить 185 405,40 грн.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Таким чином, у п. 4 ст. 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за вчинення одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 вказував, що його звільнення з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним, оскільки прогулу він не вчиняв, так як 05 квітня 2018 року вийшов на роботу та знаходився на своєму робочому місці, яким є обхід №2.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, докази того, що з 05 квітня 2018 року ОСОБА_4 приступив до роботи відсутні.
Зокрема, як вбачається з письмових пояснень самого ОСОБА_4 від 18 квітня 2018 року, адресованих в.о. директора НПП «Гуцульщина» Стефураку Ю.П., позивачу було відомо, що на час його тимчасової непрацездатності ввірений йому обхід №2 був переданий під охорону іншим працівникам, зокрема інспекторам та майстру (т. 1 а.с. 11).
Факт передачі обходу №2 під охорону іншим працівникам також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розпоряджень начальника Косівського ПНДВ Бейсюка П.П. №6, №7 та №8 від 29 березня 2018 року, занесеними в Книгу наказів та розпоряджень Косівського ПНДВ НПП «Гуцульщина» (т. 1 а.с. 65-66).
Як пояснив представник відповідача, порядок проведення прийому-передачі обходів та майстерських дільниць в НПП «Гуцульщина» на предмет охорони об`єктів та територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення України, які знаходяться під охороною матеріально відповідальних осіб служби державної охорони природно-заповідного фонду НПП «Гуцульщина», встановлено Положенням про порядок проведення прийому-передачі обходів та майстерських дільниць НПП «Гуцульщина».
Відповідно до п. 1.2 розділу 1 вказаного Положення прийом-передача обходів та майстерських дільниць проводиться при прийнятті на роботу, звільненні з роботи, під час передачі обходу та майстерської дільниці у зв`язку з відпусткою чи хворобою. Згідно розділу 3 цього Положення прийом-передача обходу та майстерської дільниці здійснюється під час передачі обходу та майстерської дільниці у зв`язку з хворобою чи відпусткою або при поверненні на роботу після хвороби чи відпустки (п. 3.1 Положення). Прийом-передача здійснюється на підставі розпоряджень начальника природоохоронного науково-дослідного відділення та заноситься в Книгу розпоряджень (п. 3.2 Положення). Прийом-передача проводиться під керівництвом начальника природоохоронного науково-дослідного відділення чи його заступника, у присутності матеріально відповідальних осіб, що здійснюють та приймають обхід (майстерську дільницю). У випадку, коли матеріально-відповідальна особа, що здає обхід не може бути присутня під час роботи комісії через поважну причину, прийом-передача обходу (майстерської дільниці) проводиться без її участі (п. 3.3 Положення). Результати прийому-передачі обходу та майстерської дільниці оформляються Актом за підписом всіх учасників прийому-передачі та осіб, що здають та приймають обхід чи майстерську дільницю (крім випадку, коли матеріально-відповідальна особа, що здає обхід не може бути присутня під час роботи комісії через поважну причину) (п. 3.4 Положення). Акт прийому-передачі обходу чи майстерської дільниці затверджується керівником підприємства, його заступником або головним природознавцем підприємства (п. 3.6 Положення).
З наведеного слідує, що при виході на роботу, повідомивши роботодавця про закриття листка непрацездатності, оскільки така інформація належить працівнику, працівник приступає до виконання обов`язків в порядку, визначеному на підприємстві. З огляду на вимоги вищевказаного Положення, допуск до роботи інспектора має особливість, що полягає в прийомі-передачі обходу за участі (у присутності) матеріально-відповідальних осіб, що здійснювали охорону лісу під час перебування позивача на лікарняному та ОСОБА_4 , як особи, що приймає обхід. Як пояснив представник відповідача, такі заходи не було вжито, оскільки ОСОБА_3 не виходив з 05 квітня 2018 року на роботу.
Посилання позивача на те, що він був на роботі безпосередньо на обході №2 і там його в окремі дні бачили свідки, не спростовують наведені обставини, оскільки саме перебування ОСОБА_4 на ділянці, не підтверджує виконання трудових обов`язків без передбаченого наведеним Положенням порядку допуску до роботи.
З цього приводу, пояснення позивача різняться своїм змістом. В поясненнях директору підприємства він писав, що вийшов на роботу безпосередньо на обхід №2, де його бачили. В судовому засіданні ж пояснив, що був в приміщенні контори, однак його не допустили до роботи і перешкоджали в прийомі-передачі обходу, листок непрацездатності він направив поштою.
Проте докази звернення його щодо допуску у зв`язку з перешкоджанням роботодавця відсутні і про такі сторона не висловлювалася.
Крім того, ОСОБА_4 жодним чином не спростовано відсутності на роботі і у інші дні, зафіксовані роботодавцем до 24 квітня 2018 року. 
Таким чином, позивачем не спростовано факти прогулу, вчинені ним у період з 05 по 24 квітня 2018 року, які зафіксовані у службовій записці начальника Косівського ПНДВ Бейсюка П.П. від 11 квітня 2018 року та актах про відсутність працівника на роботі від 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20 та 23 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 32-41).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивача звільнено з роботи всупереч вимог закону, що має наслідком визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на займаній посаді з 05 квітня 2018 року та стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Посилання суду на відмову в наданні позивачу відпустки, не вирішення цього питання на комісії по трудових спорах, як на підставу для поновлення на роботі, є помилковими, оскільки не мають по суті спору правового значення.
Суд також помилково констатує про виконання позивачем своїх обов`язків 05 квітня 2018 року з огляду на здійснення ним обходу лісу і необов`язковість присутності в адміністративному приміщенні, оскільки здійснення посадових обов`язків обумовлене внутрішнім трудовим розпорядком та посадовою інструкцією. В спірному випадку встановлено, що працівник не приступив до роботи і доказів зворотного ОСОБА_4 не представив.
Щодо невидачі трудової книжки, то відповідачем вжито передбачені законодавством заходи щодо вручення її позивачу. Однак, така обставина виходячи з предмету спору, не є підставою вважати звільнення за прогули незаконним.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягали.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу про звільнення), яка передбачає обов`язок роботодавця видати працівникові трудову книжку у день звільнення, та ст. 116 КЗпП України, яка встановлює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником у день звільнення, останнім робочим днем - є день звільнення.
Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем видання наказу по звільнення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №289/51/16-ц ( провадження №61-13864св18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з наказу №27-о від 24 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_4 за п. 4 ст. 40 КЗпП України, позивача звільнено з роботи з 05 квітня 2018 року, тоді як таке суперечить закону.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 30 березня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 21 квітня 2022 року підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову, а саме зміну дати звільнення ОСОБА_4 з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Косівського ПНДВ згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України на 24 квітня 2018 року. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Національного природного парку «Гуцульщина» задоволити частково.
Рішення Косівського районного суду від 30 березня 2022 року та додаткове рішення Косівського районного суду від 21 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_4 до Національного природного парку «Гуцульщина» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволити частково.
Змінити дату звільнення ОСОБА_4 з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду в порядку п. 4 ст. 40 КЗпП та вважати звільненим ОСОБА_4 з 24 квітня 2018 року. В решті вимог позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                                Л.В. Василишин
Судді:                                                                                В.Д. Фединяк
                                                                               І.О. Максюта