ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року	Львів	Справа № 140/12649/21 пров. № А/857/7178/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Волинського окружного адміністративного суду   від 22 березня 2022 року   у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків     про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Денисюк Р.С., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» (далі – ТзОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ») звернулось в суд з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2021 року № 174/3300703. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що інспекторами Головного управління ДПС у Харківській області проведено фактичну перевірку AЗК, на якій здійснює свою господарську діяльність TзOB «ВЕСТ ПETPOЛ МАРКЕТ», що розташована за адресою: м. Харків, пр-т. Московський 197/2, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 04 червня 2021 року № 9604/20/3300/РРО/42663493. У висновках зазначеного акту перевірки зафіксовано порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року  № 265/95-ВР (далі – Закон № 265/95-ВР) у зв`язку з порушенням ведення порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання. На підставі вказаного акту фактичної перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 174/3300703, яким застосовано штраф в сумі 312513,44 грн. Вказує, що на момент перевірки на АЗС були наявні копії товарно-транспортних накладних, видаткові накладні від постачальників, які надавались інспекторам для перевірки. Зазначає, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 цього Закону.  Вказує на дотримання товариством вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за № 805/15496 (далі – Інструкція № 281/171/578/155). У зв`язку з цим, на АЗС з магазином товариство складає в кінці кожної зміни змінні звіти форми №17-НП, які також було надано перевіряючим для огляду. З цих підстав вважає, що податкове повідомлення-рішення винесене всупереч вимогам законодавства.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 23.06.2021 № 174/3300703.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обсяг реалізації нафтопродуктів на даній АЗС, що зафіксований показниками лічильника та відображений у змінних звітах 17-НП повністю збігається з обсягом реалізації, який відображений у звітних документах. Відповідальність за статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачена за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому Законом порядку, а актами перевірок встановлено порушення обліку товарних запасів, що не є тотожними поняттями.  Відповідачем в ході проведених перевірок не було зафіксовано факту реалізації необлікованих нафтопродуктів по акцизним накладним від 22 грудня 2020 року та 28 грудня 2020 року, що виключає, на думку суду першої інстанції, можливість застосування до нього норми даної статті. На думку суду першої інстанції, порушення порядку заповнення необхідних записів в журналі форми № 13-НП (що зафіксовано актом перевірки) та /або внесення вказаних даних до змінного звіту за формою № 17-НП, визначених Інструкцією не є свідченням реалізації товарів, що не обліковані у встановленому порядку та не свідчать про порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що фактичною перевіркою встановлено неведення у порядку, встановленим законодавством, обліку товарних запасів на складах/або за місцем їх реалізації на суму 156256,72 грн. Вказує, що по акцизних накладних від 22 грудня 2020 року № 1115236, 1115282, 1115283 та від 28 грудня 2020 року № 1132955 на господарську одиницю АЗС не обліковано надходження нафтопродуктів на автозаправну станцію.  Звертає увагу на те, що до наданих до матеріалів справи ТТН від 22 грудня 2020 року не зазначено номер даної ТТН, а в Журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за 22 грудня 2020 року відображено приймання одного виду продуктів, а саме: МДП в розмірі 8408 л. З наведеного не вбачається надходження на АЗС за адресою м. Харків, пр-т Московський, 197/2 (уніфікований номер акцизного складу 1007413) дизпалива в розмірі 794 л, бензину А95 в розмірі 3879 л та бензину марки М92 в розмірі 615 л згідно наданої ТТН від 22 грудня 2020 року. Зазначає, що відповідно до пп.10.2.10 п. 10.2 ст. 10 Інструкції № 281/171/578/155 на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами, тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Звертає увагу на те, що  посилання позивача на те, що виявлення необлікованого товару можливо лише шляхом проведення інвентаризації та складення відповідних форм є необгрунтованими, оскільки вказаний порядок передбачений Інструкцією № 281/171/578/155 та стосується проведення внутрішньої інвентаризації нафотопродуктів на підприємствах після призначення інвентаризаційної комісії і не містить положень, які регулюють порядок проведення інвентаризації у випадку проведення фактичної перевірки.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, інспекторами Головного управління ДПС у Харківській області проведено фактичну перевірку AЗC, на якій здійснює свою господарську діяльність TзOB «ВЕСТ ПETPOЛ МАРКЕТ», що розташоване за адресою: м. Харків, пр-т. Московський, 197/2, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 04 червня 2021 року № 9604/20/3300/РРО/42663493 (а.с.10-13).
Згідно з висновком зазначеного акту перевірки позивачем порушено пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР у зв`язку з порушенням ведення порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання.
В ході проведення перевірки встановлено, порушення ведення встановленого порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання на загальну суму 156256,72 грн, а саме на АЗС (акцизний склад № 1007413) відображене пальне по акцизних накладних від 22 грудня 2020  року №№1115236, 1115282, 1115283 та від 28 грудня 2020 року № 1132955, але у журналі обліку надходжень нафтопродуктів на АЗС (форма 13НП) та згідно чеків придбання пального РРО зазначене пальне не обліковується.
На підставі акту перевірки, Західним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків 23 червня 2021 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 174/3300703 про застосування до позивача на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій у сумі 312513,44 грн, тобто у подвійному розмірі товарних запасів щодо яких облік не ведеться у порядку, встановленому законодавством, та здійснюється продаж товарів, які не відображено в такому обліку (а.с.14).
Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено в адміністративному порядку. За наслідками розгляду ДПС України прийнято рішення від 20 жовтня 2021 року № 23628/6/99-00-06-03-02-06 про залишення скарги без задоволення (а.с.18-19). 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Проте, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.13 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі – ПК України) контролюючі органи визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктами 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль – система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 62.1 статті 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06 липня 1995 року (далі – Закон № 265/95-ВР), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.
Статтею 20 Закону № 265/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (пункт 2 статті 3 Закону № 996-XIV).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХIV (далі – Закон № 996-ХIV).
Відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку, Міністерства палива та енергетики, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20  травня 2008 року № 281/171/578/155 (далі – Інструкція).
Відповідно до пункту 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС   за формою № 17-НП.
Виходячи з положень підпунктів 10.3.1-10.3.4 пункту 10.3 Інструкції, облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою.
Відпуск нафтопродуктів за готівку, талони, платіжними картками відображається у змінному, звіті АЗС за формою № 17-НП, а відпуск нафтопродуктів за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем, та відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП.
Підпунктами 4.2.5.4-4.2.5.6 пункту 4.2 Інструкції передбачено, що для дистанційного керування паливно-роздавальними колонками мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп`ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів.
Місцеве керування паливно-роздавальними колонками має передбачати можливість функціонування з РРО.
Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1 % від об`єму відпущених пального або олив.
Наведені законодавчі норми свідчать про те, що після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.
З матеріалів справи слідує, що згідно з даними акцизних накладних від 22 грудня 2020  року № 1115236, 1115282, 1115283 та від 28 грудня 2020 року № 1132955, на господарську одиницю - АЗС (уніфікований номер акцизного складу акцизний склад № 1007413) отримано пальне згідно з УКТ ЗЕД: 2710124194 - бензини моторні з вмістом свинцю 0,013 г/л або менше: інші бензини -  618 л, ціна реалізації станом на 22 грудня 2020 року – 27,49 грн; 2710124512 – бензини моторні з вмістом свинцю 0,013 г/л або менше: інші бензини – 3898,12 л, ціна реалізації станом на 22 грудня 2020 року – 27.49 грн; 2710194300 – важкі дистиляти (газойлі) – 796,64 л, ціна реалізації станом на 22 грудня 2020 року – 27,49 грн; 2710124512 – бензини моторні з вмістом свинцю 0,013 г/л або менше: інші бензини – 217,69 л, ціна реалізації станом на 28 грудня 2020 року – 28,99 грн, яке не обліковане в журналі обліку надходження нафтопродуктів.
Факт порушення визначеного Інструкцією порядку внесення необхідних записів в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС позивачем не заперечується.
До позовної заяви позивач надав ТТН від 22 грудня 2020 року без зазначення її номера на дизпаливо в кількості  794 л, бензин автомобільний А95 в кількості 3879 л, бензин автомобільний М92 в кількості 615 л; ТТН від 22 грудня 2020 року без зазначення її номера на бензин автомобільний М-95  в кількості 214 л,  при цьому в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за 22 грудня 2020 року відображено приймання одного виду продуктів, а саме: МДП в розмірі 8408 л (а.с.16, 39, 51).
Відтак, з вищезазначеного не вбачається надходження на АЗС за адресою м. Харків, пр-т Московський, 197/2 (уніфікований номер акцизного складу 1007413) дизпалива в розмірі 794 л, бензину А95 в розмірі 3879 л та бензину марки М92 в розмірі 615 л згідно наданої ТТН від 22 грудня 2020 року, а також бензину марки М-95 в розмірі 214 л згідно наданої ТТН від 22 грудня 2020 року.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені контролюючим органом під час фактичної перевірки порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» знайшли своє підтвердження під час розгляду справи по суті в суді.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що для виявлення необлікованого товару, необхідно провести повний обсяг вимірювальних та контрольних заходів, передбачених вказаною вище Інструкцією № 281/171/578/155.
Колегія суддів зазначає, що співставлення даних обліку звітів АЗС за формою № 16-НП та № 17-НП, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів є належним та правомірним способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів (якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку).
Проте, порядок інвентаризації передбачений Інструкцією, стосується проведення внутрішньої інвентаризації нафтопродуктів на підприємствах після призначення розпорядчим документом керівника підприємства інвентаризаційної комісії та встановлення ним термінів початку та завершення робіт з інвентаризації, однак, не містить жодних положень, які регулюють порядок проведення інвентаризації у випадку проведення фактичної перевірки контролюючими органами та не може застосовуватись в межах таких правовідносин.
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 14 травня 2020 року  у справі № 823/1918/16, від 08 вересня 2020 року у справі № 823/990/16, від 08 лютого 2022 року у справі № 823/2062/16.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не було обліковано товар, який реалізувався на загальну суму 156256,72 грн, тому контролюючий орган дійшов правильного висновку про застосування до ТзОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» штрафної санкції за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 312513,44 грн.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити повністю.
Рішення   Волинського окружного адміністративного суду   від 22 березня 2022 року   у справі № 140/12649/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» відмовити повністю.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 18 серпня 2022 року.