Справа № 141/870/21
Провадження № 22-ц/801/834/2022
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Олег Федорович, на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Климчука С. В. в залі суду в смт Оратів Вінницької області за відсутності учасників справи, повний текст судового рішення складено 04 лютого 2022 року,
у цивільній справі № 141/870/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 96. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З травня 2018 року відповідач не проживає з ОСОБА_1 та малолітнім сином, участі в вихованні та утриманні дитини не приймає. Крім того, рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_2 інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров’я дозволяє працювати.
За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 5000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 22 листопада 2021 року і до повноліття дитини.
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Вирішено питання про судові витрати у справі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дитини, тому з урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені статтею 182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мельник О. Ф., подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в якій просить рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього на користь позивача на утримання їхнього сина ОСОБА_4  аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.   
Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач постійно щомісячно надає добровільно матеріальну допомогу на утримання сина, та періодично по приїзду в Україну бере участь у його вихованні, оскільки він проживає в іншій державі і брати участь у вихованні сина постійно не має змоги. Відповідач частково погоджується з вимогами позивача та не заперечує щодо сплати аліментів, оскільки матеріально утримувати неповнолітніх дітей це обов`язок батьків, але з способом та розміром стягуваних аліментів не погоджується. Звертає увагу, що на його утриманні окрім сина  ОСОБА_4 , також перебуває донька ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стосується стану його здоров`я, рівня доходів, то це лише пусті слова позивача, нічим не доведені, а тому вважає, що аліменти з нього на утримання сина ОСОБА_4 , з урахуванням, що на утриманні відповідача перебуває ще малолітня донька, повинні стягуватись в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення сином повноліття. Однак судом першої інстанції вказані обставини не взято до уваги. Натомість суд при ухваленні рішення врахував ті обставини, які не передбачені законом, а саме ст. 182 СК України, зокрема, що відповідач проживає за кордоном, а дитина проживає з позивачем, в зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, а також враховує вік дитини та її потреби.
Від позивача ОСОБА_1 у встановлений судом строк, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.09.2008, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 27.09.2008 зареєстрували шлюб, актовий запис № 96. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на ОСОБА_7 .
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.01.2010, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В подальшому, рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 11.10.2021, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 96, розірвано.
Як вбачається з довідки № 278 від 22.11.2021, виданої виконавчим комітетом Тальнівської міської ради, до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з посвідченим перекладом з польської мови повної копії свідоцтва про народження № НОМЕР_3 від 22.01.2021, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Голенюв, Західнопоморського воєводства Республіки Польща, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_8 , батьками якої записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на норми статей 181-182 СК України, виходив з того, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі.
Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, судом враховано обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, той факт, що відповідач працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу.
При цьому судом першої інстанції взято до уваги те, що відповідач не обґрунтував розмір аліментів, який він може сплачувати на утримання дитини і не подав до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів та заперечень.
Крім того, місцевим судом враховано, що відповідач проживає за кордоном, а дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, а також враховано вік дитини та її потреби.
За вказаних обставин, суд визнав розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 5000 грн щомісячно.
З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується, оскільки вони є правильними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тлумачення норм частини другої статті 182 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Посилання скаржника на те, що він має сплачувати аліменти на утримання сина  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), апеляційний суд відхиляє як такі, що не обґрунтовані відповідачем відповідно до положень ст. 183 СК України, не надані суду докази на підтвердження зазначених доводів. 
Не спростовують вірні висновки суду й доводи відповідача про те, що на його утриманні крім спільної з позивачем дитини, є ще донька ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки судом першої інстанції врахована зазначена обставина і судом надана їй належна правова оцінка, а народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, якщо суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів у розмірі 5 000,00 гривень відповідач спроможній сплачувати, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності у відповідача будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання сина не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на утримання сина сторін у справі, оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права на власний розсуд надавати крім цього допомогу на його утримання.
Так, Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно з вимогами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 5000 грн щомісячно, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України.
При цьому суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Олег Федорович, залишити без задоволення.
Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 травня 2022 року.

Головуючий                                                          Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                   І. В. Міхасішин 

                                                         І. М. Стадник