Справа № 309/1280/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

13.04.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                                
                                        в с т а н о в и в:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 (сім) діб. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

Згідно з постановою, 13.04.2021, о 00 год 10 хв, знаходячись по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 голосно кричав та висловлювався нецензурними словами на адресу дружини ОСОБА_2 . Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Стверджує, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без його участі, при цьому він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, а копію оскаржуваної постанови від 21.04.2021, отримав лише 04.05.2021. Вважає постанову суду незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що суд першої інстанції неповно та необґрунтовано розглянув справу, не врахувавши пояснень ОСОБА_1 . Зазначає, що не вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини, про що свідчить відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1. ст. 173-2 КУпАП. Стверджує, що єдиним доказом його винуватості є показання дружини ОСОБА_2 , яка, на думку апелянта, його обмовила, щоб відімститись за те, що ОСОБА_1 з`ясовує причини її пізнього приходу з роботи та ще й у нетверезому стані. Зазначає, що на адресу дружини апелянт не висловлювався нецензурною лексикою, тілесних ушкоджень їй не завдавав. Фактичні обставини справи можуть підтвердити діти подружжя, однак, апелянт зазначає, що пояснень у них не відбирали. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, разом з тим, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що апелянт належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, жодних заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Доводи апеляційної скарги про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу, Вирішуючи це питання, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, визнає, що причини пропуску строку на оскарження судового рішення є поважними. Так, відомості про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 були відомі, що підтверджується поданою та підписаною ним до місцевого суду заявою, в якій ОСОБА_1 просить розглянути справу за його відсутності, зі змістом протоколу погоджується, вину в скоєному визнає. З оскаржуваної постанови убачається, що справу про адміністративне правопорушення суд розглянув без участі ОСОБА_1 . Між тим, матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції направив апелянту копію судового рішення у встановлений законом триденний строк. Однак, дані про отримання ОСОБА_1 судового рішення - відсутні. Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу - поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється         Разом з тим, апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції з огляду на таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є правильним.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР №746514, 13.04.2021, о 00 год 10 хв, перебуваючи на АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 голосно кричав та висловлювався нецензурною лексикою на адресу дружини ОСОБА_2 . Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Протоколом також підтверджується, що ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що зміст протоколу йому відомий, копію процесуального документу отримав. При цьому, у графі «Пояснення» ОСОБА_1 зазначив, що «більше не повториться».
Згідно з рапортом інспектора-чергового Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Ворона Ю., 13.04.2021 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою АДРЕСА_1 , заявник - ОСОБА_3 , повідомив про те, що його батько - ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння влаштував сварку, наніс матері та заявнику тілесні ушкодження (а. с. 2).
Протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.04.2021 підтверджується, що ОСОБА_2 звернулася із заявою до правоохоронних органів, у якій просить прийняти відповідні міри відносно її чоловіка - ОСОБА_1 , оскільки 13.04.2021 чоловік наніс заявниці тілесні ушкодження (а. с. 3).
У письмових поясненнях ОСОБА_2 вказала, що її чоловік, ОСОБА_1 , 12.04.2021 вчинив з нею сварку, кричав, ображав її нецензурною лайкою, бив жінку в голову, по руках та по ногах. Наступного дня, а саме 13.04.2021, приблизно о 13.00 ОСОБА_1 вчинив фізичне насильство і відносно неповнолітнього сина подружжя - ОСОБА_3 . Жінка зазначила, що захищаючи сина від чоловіка, останній наніс і їй тілесні ушкодження (а. с. 4).
З пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_3 визнав, що обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення мали місце 13.04.2021, при цьому додав, що синові та дружині жодних тілесних ушкоджень не спричиняв, водночас факт висловлювання нецензурною лексикою на адресу своєї дружини не заперечує.
Заявою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтверджується той факт, що заявник не заперечує відносно розгляду справи у суді першої інстанції за його відсутності, також зазначає, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає повністю (а. с. 7).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські - капітан поліції Цинька М. М. та сержант поліції Яким І. І. були упереджені при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та інших процесуальних документів.
Приймаючи рішення також беруться до уваги положення таких нормативно-правових актів.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, - апеляційний суд вважає такими, що не свідчать про відсутність у діях апелянта складу передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП адміністративного правопорушення. Відхиляючи твердження апелянта в цій частині, апеляційний суд зазначає, що факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 апеляційним судом взято до уваги як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційний суд вважає, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується протоколом серії АПР №746514, зі змістом якого ОСОБА_1 погодився, жодних заперечень та зауважень не надав; рапортом поліцейського; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який не заперечив той факт, що ображав потерпілу, висловлюючись на її адресу нецензурною лайкою.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги заяву ОСОБА_1 , яку апелянт направив до суду першої інстанції 16.04.2021. Дослідивши її зміст, апеляційний суд вважає, що подану ОСОБА_1 заяву слід визнати належним та допустимим доказом у справі. При оцінці доводів апелянта про те, що жодних схожих заяв він не писав, до суду не подавав, апеляційний суд вважає надуманими та необґрунтованими з огляду на те, що підписи, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та у заяві про розгляд справи без участі ОСОБА_1 є ідентичні, а отже, належать одній особі. Тому сумнівів у тому, що заява підписана та подана саме апелянтом, у апеляційного суду не виникає.
При оцінці доводів ОСОБА_1 відносно того, що єдиним доказом його винуватості є показання дружини ОСОБА_2 , яка, на думку апелянта, його обмовила, щоб відімститись за те, що ОСОБА_1 з`ясовує причини її пізнього приходу з роботи та ще й у нетверезому стані, - апеляційний суд такі не визнає слушними, позаяк матеріали справи свідчать про зворотне.
По-перше, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП є належним та допустимим доказом у справі, документ складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, до того ж, своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що відомості у протоколі внесені правильно, зі змістом протоколу на момент його складання апелянт погодився. Жодних заперечень чи скарг відносно вищезазначеного процесуального документу чи порушень процедури його оформлення, ОСОБА_1 не висловлював на момент складання протоколу. Апеляційний суд враховує у тому числі і те, що вказані у протоколі обставини апелянт підтвердив у поданій до місцевого суду заяві та своїх письмових поясненнях, зміст яких ОСОБА_1 особисто засвідчив своїм підписом. Тож, апеляційний суд вважає, що сукупність відомостей, які викладені у вищезазначених процесуальних документах є підставою для визнання факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
По-друге, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що матеріалами справи підтверджено факт звернення потерпілої ОСОБА_2 до правоохоронців із заявою про кримінальне правопорушення 13.04.2021 у зв`язку із заподіянням їй чоловіком - ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Підстав для сумнівів щодо правдивості та достовірності свідчень потерпілої апеляційний суд не вбачає, оскільки ОСОБА_2 попереджена про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. 
З огляду на вищевказане, дослідивши доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 категорично заперечує свою вину у вчиненому, стверджує, що на адресу дружини він не висловлювався нецензурною лексику, тілесних ушкоджень їй не завдавав, апеляційний суд розцінює вказані твердження критично, адже вони спростовуються сукупністю доказів, які містяться у матеріалах справи.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно своєї дружини ОСОБА_2 буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                        П О С Т А Н О В И В :
  
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без зміни.
                  Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН