КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа №759/21978/21                                                  Головуючий у 1 інстанції: Коваль О.А.
провадження №22-ц/824/3090/2022                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
18 травня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Микільська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.
Заяву обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявника та була похована на кладовищі в селищі Микільська Борщагівка . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік бабусі та дід заявника ОСОБА_5 , який був похований разом з бабусею. 
Оскільки заявник доглядає могили баби та діда, то виникла необхідність в отриманні свідоцтва про поховання, яке видається виключно на підставі свідоцтва про смерть. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_3 померла 70 років тому, то її свідоцтво про смерть виявилось відсутнє. За результатами перевірки Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві актовий запис про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено. 
Вказував, що встановлення даного факту необхідно з метою подальшого отримання свідоцтва про поховання, тому заявник звернувся до суду із зазначеною заявою.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року заяву залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким заяву задовольнити.
Скаргу обґрунтовував тим, що він на сьогоднішній день фактично доглядає могили ОСОБА_3 (баби) та  ОСОБА_5 (діда) і виникла необхідність в отриманні Свідоцтва про поховання. 
Вказує, що встановлення даного факту необхідно з метою подальшого отримання свідоцтва про поховання, передбаченого Законом України «Про поховання та похоронну справу», на підтвердження чого заявником були подані необхідні докази та пояснення, зокрема свідоцтва про народження, дані з архіву, фотографії. Проте, суд першої інстанції безпідставно вказав, що не було надано достатньо доказів.
Зазначає, що не має іншого шляху для отримання свідоцтва про поховання інакше, як у порядку, встановленому законом, на підставі свідоцтва про смерть першого похованого, якою є ОСОБА_3 .
У зв`язку з цим звертає увагу на те, що органи РАЦС позбавлені можливості внесення запису про смерть ОСОБА_3 інакше, як на підставі відповідного актового запису або рішення суду, актовий запис відсутній, а тому відповідно єдиним можливим способом захисту є суд.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що доказова база заявника складається виключно з логічних висновків, зокрема існування такої людини та відповідно її смерті, яка підтверджується, на його думку копією фотографії пам`ятника, проте такі доводи представника заявника не є достатніми для постановлення судом рішення про встановлення факту смерті особи. Крім того, згідно наданої суду копії фотографії пам`ятника вбачається, що дата смерті ОСОБА_3 взагалі відсутня.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, про що у книзі реєстрації актів про народження 04.07.1953 зроблено запис №34. Батьками у свідоцтві зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.12.1950 року батька заявника - ОСОБА_6 його батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з листом Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області від 01.06.2019 року актовий запис про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6  по відділу не виявлено.
Встановлено, що 12 травня 2020 року Голосіївський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив у внесенні змін до актового запису про народження №29 від 11.12.2019 року на ОСОБА_8 , оскільки актовий запис про смерть ОСОБА_3 відсутній.
Листом від 18.06.2021 року №1559/21.10-36 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві повідомлено, що при перевірці, проведеній в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо наявності актового запису про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті- ОСОБА_10 інформації не виявлено.
За ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Частинами 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення.
Також, відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року - справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану.
Згідно з пунктом 18 цієї Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
За ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявником не було надано належні та допустимі докази на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його позиція складається лише з логічних висновків, зокрема, існування такої людини та відповідно її смерті, що підтверджується, на його думку, копією фотографії пам`ятника, на якому дата смерті ОСОБА_3 взагалі відсутня.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 23 травня 2022 року.

Головуючий:  

Судді: