ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 липня 2022 року
м. Київ
Справа № 552/4736/20
Провадження № 51-5754км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція)                            ОСОБА_6 ,      
засудженого (відеоконференція)                        ОСОБА_7 ,     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                         ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201917002002559, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи без громадянства, уродженця м. Абаша Грузії,  жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Успенка Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_3 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185  КК України до  покарання  у виді позбавлення волі на строк  5 років.
ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,  ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк                 5 років.
ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185  КК України до  покарання  у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_8 ,   ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що вони 20 липня 2020 року  в період часу із 02:58 до 03:32, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на заволодіння чужим майном, проникли до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно було викрадене майно, яке належало ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти в розмірі 250 доларів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.07.2020 року еквівалентно 6840,15 грн.; електронний ключ до автомобіля Mazda CX-7 вартістю 1096,97 грн.; носій інформації WD My Passport Ultra 1 TB з USB кабелем до нього вартістю 916 грн.; ювелірні прикраси та монети Індії, Туреччини, Таїланду й інших країн різного номіналу в загальній кількості 46 штук, а також заволоділи ювелірними прикрасами, які належали ОСОБА_11 ,  жіночим годинником Continental вартістю 2858,40 грн., зарядним пристроєм Samsung EB-PG935 вартістю 700 грн. та браслетом «Pandora» із бусинами. 
При цьому ОСОБА_9 , як пособник здійснював візуальне спостереження за входом до під`їзду та вікнами квартири, з якої мали умисел заволодіти майном, а також допомагав ОСОБА_8 у перенесенні заздалегідь заготовленої саморобної драбини для вчинення злочину. 
Окрім того, ОСОБА_9 засуджений за те, що він 26 червня 2019 року о                         21:54 год. проник до будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_12 , спричинивши матеріальну шкоду на суму 2576 грн.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року вирок щодо засуджених залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вказує, що ОСОБА_8 є уродженцем м. Абаша Грузії, де здобув освіту та проживав тривалий час, його рідна мова грузинська, а українською мовою він не володіє та не розуміє, що вимагало залучення у кримінальному провадженні перекладача. 
При цьому звертає увагу, що суд першої інстанції у судовому засіданні, яке відбулося 07 грудня 2020 року, доручив Бюро перекладачів «Центр перекладачів» призначити перекладача з української мови на грузинську мову, однак продовжив розгляд кримінального провадження без участі перекладача. Окрім того, в наступних судових засіданнях безпідставно відмовляв засудженому в задоволенні його клопотань про залучення перекладача з української мови на грузинську мову.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, не звернув належної уваги на допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянув кримінальне провадження також без залучення перекладача, чим було порушено право  ОСОБА_8 на захист.
Зазначене, на думку захисника, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
У запереченні прокурор просить касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок та ухвалу апеляційного суду  – без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника. 
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про відкладення судового засідання не надходило. 
Мотиви Суду
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується               статтями 412-414 КПКУкраїни.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Окремі доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає обґрунтованими.  
Відповідно дост. 29 КПКУкраїни кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. 
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право користуватись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
У п. 18 ч. 3ст. 42 КПКУкраїни зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.  
Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Право на безоплатний переклад у разі, якщо обвинувачений не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, є одним спеціальних елементів права на справедливий суд, яке гарантовано цією статтею.
Відповідно до п. 74 рішення Європейського суду з прав людини «Камасінський проти Австрії» від 19 грудня 1989 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. 
Дотриманням вказаних приписів суд забезпечує належну реалізацію права обвинуваченого на захист. Однак під час кримінального провадження щодо                         ОСОБА_8 вказаних вимог не було належно дотримано.
Як убачається з матеріалів провадження, встановивши в судовому засіданні, яке відбулося 07 грудня 2020 року,  що обвинувачений  ОСОБА_8 є уродженцем м. Абаша Грузії, не володіє та не розуміє українську мову, суд першої інстанції ухвалив рішення про доручення Бюро перекладів «Центр перекладів» м. Полтави призначити перекладача обвинуваченому ОСОБА_8 з української на грузинську мову та з грузинської мови на українську (т. 1 а.п. 224). 
Однак, отримавши від Бюро перекладів «Центр перекладів» м. Полтави відповідь про те, що у них немає усного перекладача з грузинської мови, а тому надати його немає можливості, подовжив розгляд кримінального провадження без вживання необхідних заходів щодо залучення перекладача. 
Тобто під час судового провадження в суді першої інстанції перекладач не був залучений взагалі. Також його не залучили й в апеляційному суді.
Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування, стороною обвинувачення було забезпечено участь в процесуальних діях перекладачів з української мови на російську мову (т. 9 а.п. 62, 79). 
За участю перекладача обвинувачений ОСОБА_8 був ознайомлений у порядку ст. 290 КПК України із матеріалами досудового розслідування (т. 9 а.п. 182-212).
Також було здійснено переклад кількох процесуальних документів, в тому числі повідомлення про підозру, з української мови на російську мову, які були вручені разом із обвинувальним актом обвинуваченому ОСОБА_8 (т. 9 а.п. 63, 92, 244, 307-415). 
При цьому аргументованих доводів і заяв щодо порушення його права на захист в аспекті залучення перекладача на російську мову в ході досудового розслідування в касаційній скарзі та матеріалах провадження не міститься. 
Таким чином, попри наявність відповідних висновків місцевого суду щодо труднощів з розумінням ОСОБА_8 української мови, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд, при розгляді кримінального провадження всупереч приписам  ст. 29 КПКУкраїни взагалі не залучили перекладача з української мови на певну мову, яку розуміє обвинувачений,  що є порушенням права ОСОБА_8 на захист.
За змістом ст.87, ч. 1 ст. 412 КПКУкраїни порушення права на захист є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судових рішень.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, оскаржувані рішення місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_8 та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України й щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.  
Крім цього, вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 травня2021 року до   ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, й на даний час вони перебувають у місцях виконання покарань, тому з метою запобігання ризику їх переховування від суду, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК, Верховний Суд вважає необхідним обрати кожному з них запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2021 року та  ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.  
Обрати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7  запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів щодо кожного з них, а саме до 10 вересня  2022 року включно.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                         ОСОБА_3