ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року	Львів	Справа № 500/9439/21 пров. № А/857/3573/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                      Кахнич Г.П.          

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року (головуючий суддя Баб`юк П.М., м. Тернопіль) у справі №500/9439/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

20.12.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в  якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бойка Дмитра Олександровича про відкриття виконавчого провадження № 67650512 ВІД 26.11.2021.
Позов обґрунтовує тим, що відповідач, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, порушив  статтю 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки прийняв до виконання виконавчий документ не за місцем проживання позивача. Також, позивач звертає увагу суду на  статтю 12 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.  Позивач вважає, що порушено тримісячний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, адже у постанові серії 1АВ №01622214 від 27.04.2021 вказано строк пред`явлення до виконання  27.06.2021, а виконавче провадження відкрито 26.11.2021.  На думку позивача така постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Вважає, що порушено тримісячний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку  ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми  ст. 313 цього Кодексу. Згідно  ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
На виконанні у Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться постанова серії 1АВ №01622214 від 27.04.2021, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн; строк пред`явлення постанови до виконання: 27.06.2021
Головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бойком Дмитром Олександровичем 26.11.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67650512 з виконання постанови №01622214, виданої 27.04.2021 ДПП у м. Києві про стягнення із ОСОБА_1 в користь держави штраф в сумі 3400,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено  Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII  (Закон №1404-VIII).
Згідно із  ст. 1 Закону №1404-VIII  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1  ст. 2 Закону №1404-VIII  визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з ч. 1  ст. 18 Закону №1404-VIII  виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1  ст. 3 Закону №1404-VIII  примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Вимоги до виконавчого документу регулюються  ст.4 ЗУ №1404-VIII, відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Початок примусового виконання рішення регламентується  статтею 26 Закону №1404-VIII, за правилами частини першої якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до вимог ч.3  ст.26 ЗУ №1404-VIII  у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Відповідно до ч. 1  ст. 24 Закону №1404-VIII  виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
За правилами ч.  ст. 19  Закону №1404-VIII  сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до ч.3  ст.24 Закону №1404-VIII  виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012  № 512/5  затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, що розроблена відповідно до  Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»,  Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до  Закону  підлягають примусовому виконанню (Інструкція).
Так, розділ V Інструкції визначає порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень. Відповідно до п. 6 даного розділу виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, зокрема, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Спірне рішення відповідач прийняв на підставі чинної постанови серії 1АВ №01622214 від 27.04.2021, в якій зазначена адреса проживання боржника – ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що відповідає територіальному округу відповідача. Зазначений виконавчий документ мав всі обов`язкові реквізити, визначені законом. Виконавчим документом визначено накласти на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Докази недійсності чи скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відсутні. Отже, відповідач не мав законних підстав для повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання. Відкриваючи спірним рішенням виконавче провадження за чинним виконавчим документом, в якому зазначене місце перебування боржника, що відповідає територіальному округу для виконання, відповідач у заявлених спірних правовідносинах не допустив порушень вимог закону.
Згідно з ч.5  ст.26 Закону №1404-VIII  виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону.
Отже,  законом  встановлені спосіб і строки здійснення дій виконавця під час отримання виконавчого документа. Використання для таких цілей інформації з виконавчого документа не становить порушення вимог закону. Зазначену адресу відповідач добросовісно та правомірно врахував, як місце перебування фізичної особи.
На підставі частини першої  статті 28 Закону № 1404-VIIІ  постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої  статті 71 цього Закону, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Виходячи із системного тлумачення частини першої статті  4, частини першої статті  28 Закону № 1404-VIIІ  у виконавчому документі має бути зазначено адресу місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), або  місцезнаходження майна боржника, які знаходяться у межах виконавчого округу виконавця. Саме за зазначеною у виконавчому документі адресою державний виконавець в силу положень частини першої  статті 28 Закону № 1404-VIIІ  зобов`язаний надіслати, зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, положення  статті 28 Закону № 1404-VIIІ  встановлюють імперативний обов`язок виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у державного виконавця при визначенні адреси боржника.
Дана висновок колегії суддів, узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 19 серпня 2020 року в справі №  520/9978/18 (пункти 52-53), від 08  квітня 2020  року в справі №  804/6996/17 (пункт 39), від 9 грудня 2020 року в справі №460/3537/20.
Таким чином, державний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, у яких зазначено місце проживання/ перебування боржника або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться в межах його виконавчого округу.
Враховуючи наведене нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у вказаних категоріях справ залежить від того, чи знаходиться адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, що вказана у виконавчому документі, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо адреса місця проживання/перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання приватним виконавцем інших вимог  Закону № 1404-VIII, є правомірним. Крім того, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, нормами п.6 Розділу 5 Інструкції передбачено передачу виконавчого провадження до цього органу. Таким чином, проживання чи перебування боржника та/або місцезнаходження його майна за межами виконавчого округу, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, що відкрив виконавче провадження, може бути підставою для передачі виконавчого провадження до іншого органу відповідно до п.6 Розділу 5 Інструкції. Разом з тим, це не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Щодо строків  пред`явлення виконавчого документа, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 1  ст. 12 Закону № 1404-VIIІ  виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Колегія суддів вказує, що  у виконавчому документі - постанові серії 1АВ №01622214 від 27.04.2021, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вказано строк пред`явлення постанови до виконання: 27.06.2021. Заява про примусове виконання рішення Управлінням безпеки дорожнього руху департаменту патрульної поліції Національної поліції України №214954/41/27-2021 пред`явлена до виконання 25.06.2021, тобто з дотриманням строків, встановлених  Законом №1404-VIIІ. Те, що відкриття виконавчого провадження відбулось значно пізніше - 26.11.2021, не впливає на  строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання. Враховуючи наведене правове регулювання та встановлені обставини, апеляційний суд вважає правомірною оскаржену постанову від 26.11.2021 про відкриття виконавчого провадження №67650512, відтак, підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі № 500/9439/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 10 травня 2022 року.