ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року                                                Справа № 902/1038/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Саврій В.А. ,  суддя Коломис В.В. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників:
позивача - адвокат Р.О. Василяко
відповідача - адвокат Д.Г. Горобець
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум" на рішення Господарського суду Вінницької області від 19.01.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі №902/1038/21
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехнологічна Компанія "Ензифарм"
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум"
про стягнення 1 422 858,23 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.01.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехнологічна Компанія "Ензифарм" збитки в розмірі 1 422 858,23 грн та відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 21 342,88 грн.
Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем доведено наявність збитків, оскільки надано докази, які вказують на те, що дохід міг би бути отриманий останнім у випадку не пошкодження каналізаційної мережі під час використання відповідачем земельної ділянки за договором сервітуту. Суд зауважує, що вимоги позивача про стягнення збитків в загальному розмірі 1 422 858,23 грн підтверджені належними і допустимими доказами.
Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 заяву від 24.01.2022 б/н представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехнологічна Компанія "Ензифарм" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехнологічна Компанія "Ензифарм" 14 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вказане додаткове рішення мотивоване тим, що витрати за надану професійну правничу допомогу є підтвердженими, а тому підлягає до задоволення заява представника позивача щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат     в сумі 14 000,00     грн.
Не погодившись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Форум" звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить  скасувати рішення від 19.01.2022 та додаткове рішення від 07.02.2022 у справі № 902/1038/21 та відмовити повністю у задоволенні позову ТОВ "Біотехнологічна Компанія "Ензифарм" до ТОВ "Форум" про стягнення 1 422 858,23 грн.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що із договору сервітуту для використання каналізаційної мережі на належній ТОВ "Форум" земельній ділянці з кадастровим номером 0510600000:07:001:0008, за адресою м. Ладижин, вул. Промислова, 8-А. У договорі № 1 від 10.01.2006 містяться слова "обслуговування, ремонту, реконструкції каналізаційної мережі", але немає жодної згадки про "використання". Вважає, що договору сервітут між сторонами не укладався. Суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, зробивши передчасний висновок про належність каналізаційних мереж позивачу. Скаржник зазанчає, що у даному випадку акти ПП "БТУ-Центр" є односторонніми документами і недопустимими доказами наявності збитків. Крім того, зазначені у акті речовини є небезпечними відходами, що не врахував суд першої інстанції. Саме утилізація речовин як таких, що не придатні для виробництва, є доказом нанесення збитків, позивачем не надано доказів їх непридатності. На думку скаржника, ТОВ "Форум" не є належним відповідачем. Скаржник заперечує, що їх працівники під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків здійснювали будь-які протиправні дії 30.05.2020. 
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/1038/21 у складі: головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. 
Листом №902/1038/21/977/22 від 09.02.2022 справу № 902/1038/21 було витребувано із Господарського суду Вінницької області.
Клопотанням про доповнення або зміну апеляційної скарги від 16.02.2022 скаржник просить поновити строк на подання доповнення до апеляційної скарги від 07.12.2022. Скасувати рішення від 19.01.2022 та додаткове рішення від 07.02.2022 у справі №902/1038/21 та відмовити повністю у задоволенні позову ТОВ "Біотехнічна компанія "Ензифарм" до ТОВ "Форум" про стягнення 1 422 858, 23 грн. 
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Як вбачається із матеріалів справи, повний текст рішення складений 28.01.2022. Тобто 20-денний строк на подання доповнень чи змін до апеляційної скарги спливає 17.02.2022. Таким чином, скаржником не пропущений строк на подання клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, яке було подане 17.02.2022, а тому клопотання про поновлення строк на подання доповнення до апеляційної скарги від 07.12.2022 судом не розглядається.
18.02.2022 справа №902/1038/21 надійшла до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 19.01.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі № 902/1038/21 - залишити без руху. Зобов`язано апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю "Форум" усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки  та подати до суду апеляційної інстанції опис вкладення у цінний лист, як доказ надсилання копії апеляційної скарги та доповнень Товариству з обмеженою відповідальністю "Біотехнологічна Компанія "Ензифарм".
28.02.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум" надійшла заява про усунення недоліків. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум" на рішення Господарського суду Вінницької області від 19.01.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі №902/1038/21. Розгляд апеляційної скарги призначений на 26.04.2022. 
В судовому засіданні 26.04.2022 оголошено перерву до 10.05.2022.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.
В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №01/06/01 від 04.06.200 між Колективним підприємством Ладижинбудмонтаж та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Арніка” товариство прийняло у власність адміністративний корпус з належними комунікаціями: мережі водопостачання: мережі каналізаційні; трубопроводи теплових мереж; площадку до адміністративного корпусу, а саме Продавець продав, а Покупець купив належний Продавцеві на праві власності адміністративний корпус, який розташований за адресою: Вінницька обл. м. Ладижин вул. Промислова 8.
На земельній ділянці площею 1,072 га  наданій Продавцеві в постійне користування згідно Державного акту на постійне користування №7, від 25.11.1993 виданого Ладижинською міською радою, розташовані: адміністративний корпус загальною площею 2671,1 кв.м. позначений на плані земельної ділянки літерою “А”; площадка до адміністративного корпусу; комунікації - мережі водопостачання, мережі каналізаційні, трубопроводи теплових мереж; елементи благоустрою.
Адміністративний корпус з належними до нього комунікаціями та спорудами, що відчужується за цим договором, належить Продавцеві на підставі реєстраційного посвідчення про право власності №28, виданим Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 25.04.2001.
Продаж за домовленістю Сторін вчиняється на підставі рішення зборів власників КП “Ладижинбудмонтаж” від 29.03.2001р. за ціною не нижче 100 000,00  грн. без ПДВ. (п.п. 1,2,3,4 договору) (а.с. 8).
У відповідності до акту прийомки-передачі від 06.06.2001, який є невід`ємною частиною договору купівлі - продажу № 01/06/01 від 04.06.2001, Продавець передав, а Покупець прийняв майно передбачене договором (а.с. 9).
Згідно накладної від 06.06.20221 КП “Ладижинбудмонтаж” передало, а ТОВ ФФ “Арніка” прийняло майно, а саме адміністративний корпус загальною площею 2671,1 кв.м. позначений на плані земельної ділянки літерою “А”; площадка до адміністративного корпусу; комунікації - мережі водопостачання, мережі каналізаційні, трубопроводи теплових мереж (а.с. 10).
Факт придбання вищевказаного майна відображена в податковій накладній від 06.06.2001 р. № 42 (а.с. 11).
Відповідно до платіжного доручення № 2 від 06.06.2001 ТОВ ФФ “Арніка” сплатило КП “Ладижинбудмонтаж” 125     932,00 грн, з призначенням платежу, оплата згідно договору купівлі-продажу № 01/06/01 від 01.06.2001 р. (а.с. 12).
Відповідно до Наказу № 03 від 08.06.2001 майно та мережі каналізаційні поставлено на баланс як основні засоби (а.с. 13).
Судом встановлено, що згідно робочого проекту реконструкції виробничого корпусу ТОВ ФК “Арніка з метою організації виробництва в частині зовнішніх мереж водопостачання і каналізації проведено відповідну реконструкцію (а.с. 14-27).
В подальшому на підставі протоколу зборів засновників ТОВ “ФК “Арніка” №9 від 23.12.2004 змінено назву на ТОВ “Фармацевтична фірма “Мелвин” (а.с. 28).
Так, як слідує з матеріалів справи, 10.01.2006 між ТОВ „Фармацевтична фірма „Мелвин” в особі директора Кондрицького В.В. надалі "Власник", який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, і ТОВ „Форум”, надалі "Землекористувач" в особі директора Вихватнюк О.А., що діє на підставі Статуту та є власником земельної ділянки, з другої сторони уклали  договір (сервітут) № 1 на обмежене право користування земельною ділянкою. (а.с. 30)
Договір сервітуту № 1 від 10.01.2006 зареєстровано у встановленому законодавством порядку у Ладижинському міському відділі Вінницької регіональної філії “Центр ДЗК”, про що у державному реєстрі земель (сервітутів) вчинено запис від 06.02.2006 за № 1
Відповідно до умов укладеного договору, між сторонами було погоджено, що „Власник”, згідно Українського класифікатора прав обмеженого користування земельною ділянкою, затвердженого Держкомземом України №4-1-7/1205 від 24.04.1998, встановлює земельний сервітут на „Землекористувача” земельної ділянки, що розташована в м. Ладижині по вул. Промислова 8а, для обслуговування, ремонту, та реконструкції каналізаційної мережі згідно статті 69 Земельного кодексу України та ДБН 360-92 „ Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень”.
Землекористувач зобов`язаний: Не чинити перешкод „Власнику” у проведені обслуговування, ремонту та реконструкції каналізаційної мережі;  дотримуватись вимог „ДБН 360-92 „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень”; вживати заходів по недопущенню пошкоджень каналізаційної мережі під час використання земельної ділянки; не допускати в зоні дії сервітуту будівництво тимчасових і постійних споруд, проведення земляних робіт на глибину більше 1,0м , влаштування автостоянок, посадку дерев, кущів. Складування матеріалів в зоні дії сервітуту допускається при умові що „Землекористувач” забезпечує звільнення зайнятої матеріалами зони протягом 3-х календарних днів з моменту виникнення у „Власника” необхідності проведення ремонтних робіт; зона дії сервітуту визначена в Додатку №1, "План відведення земельної смуги для встановлення земельного сервітуту" який є невід`ємною частиною даного договору.
З врахуванням викладеного судом встановлено, що позивач ТОВ “Фармацевтична фірма “Мелвин”, являється власником каналізаційних мереж.
Згідно протоколу №13 Загальних зборів учасників ТОВ “Фармацевтична фірма “Мелвин”  змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Біологічна компанія "Ензифарм".
В подальшому ТОВ "БК "Ензифарм" як власник каналізаційних мереж уклав договір про спільне використання системи каналізації від 01.01.2020 р. з ПП "БТУ- ЦЕНТР".
Предметом договору є порядок і умови спільного використання майна, а саме системи каналізації (надалі - системи) Власником майна та Користувачем для забезпечення водовідведення від виробничого корпусу та споруд Користувача (надалі - комплекс), розташованого за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Промислова, 8 через каналізаційну систему ТОВ “БК “ЕНЗИФАРМ”. (п.п. 1 Договору)
За даним договором Власник майна зобов`язується забезпечити технічну можливість приймання (транзиту) від Користувача стічних вод, а Користувач зобов`язується здійснювати своєчасне відшкодування витрат Власника майна, понесених останнім на систему водовідведення. (п.п. 1.2 Договору)
За даним договором встановлюється цілодобовий режим системи транспортування стічних вод. (п.п. 1.3 Договору)
Власник майна забезпечує транзит стічних вод до межі балансової належності належної йому системи транспортування стічних вод (п. п.  1.4. договору).
Між сторонами було погоджено, що сторони мають право спільно використовувати систему транспортування стічних вод (п. 3.1. договору).
Крім того між ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ" (Замовник) та ПП "БТУ- ЦЕНТР" (Виконавець) від 03.01.2020 №03/01-20БК підписано договір про виготовлення продукції з давальницької сировини.
У порядку та на умовах, визначених ним договором Замовник доручив Виконавцеві, а Виконавець, зобов`язується виготовити з наданої Замовником сировини, допоміжних матеріалів та упаковки біопрепарати та іншу продукцію.
Відтак на підставі вищевказаних договорів ПП "БТУ- ЦЕНТР" займається виготовленням біопрепаратів, за умов, що сировина і готова продукція є власністю ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ".
За умовами договору про виготовлення продукції з давальницької сировини право власності на сировину її залишки та відходи належить Замовникові (ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ") на усіх етапах виготовлення продукції.
На підставі вищевказаних договорів ПП "БТУ-ЦЕНТР" займається виготовленням біопрепаратів, за умов, що сировина і готова продукція є власністю ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ".
позивач в якості підстави позовних вимог зазначає наступне: на підставі договору купівлі-продажу № 01/06/01 від 04.06.2001 між Колективним підприємством Ладижинбудмонтаж та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фармацевтична фірма “Арніка” та акту прийомки-передачі від 06.06.2001, який є невід`ємною частиною договору купівлі - продажу № 01/06/01 від 04.06.2001 Товариство з обмеженою відповідальністю фармацевтична фірма “Арніка” прийняло у власність адміністративний корпус з належними комунікаціями: мережі водопостачання: мережі каналізаційні; трубопроводи теплових мереж; площадку до адміністративного корпусу: документацію.
Позивачем зазначається, що відповідно до Наказу №03 від 08.06.2001 мережі каналізаційні поставлено на баланс як основні засоби.
На підставі протоколу зборів засновників ТОВ “ФК “Арніка” № 9 від 23.12.2004 змінено назву на ТОВ “Фармацевтична фірма “Мелвин”.
10.01.2006 між ТОВ „Фармацевтична фірма „Мелвин”, надалі „Власник" в особі директора Кондрицького В.В., який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, і ТОВ „Форум”, надалі, Землекористувач" в особі директора Вихватнюк О.А., що діє на підставі Статуту та є власником земельної ділянки, з другої сторони уклали  договір (сервітут) № 1 на обмежене право користування земельною ділянкою.
Позивач в позові та в поясненнях стверджує, що з метою свого функціонування та за своєю специфікою здійснення господарської діяльності ТОВ “БК “ЕНЗИФАРМ”  постійно використовує вищезазначені каналізаційні мережі.
В подальшому ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ" як власник каналізаційних мереж уклав договір про спільне використання системи каналізації від 01.01.2020 з ПП "БТУ- ЦЕНТР".
Крім того між ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ" (Замовник) та ПП "БТУ- ЦЕНТР" (Виконавець) від 03.01.2020 №03/01-20БК підписано договір про виготовлення продукції з давальницької сировини.
На підставі вищевказаних договорів ПП "БТУ-ЦЕНТР" займається виготовленням біопрепаратів, за умов, що сировина і готова продукція є власністю ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ".
Позивачем стверджується, що за умовами договору про виготовлення продукції з давальницької сировини право власності на сировину її залишки та відходи належить Замовникові (ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ") на усіх етапах виготовлення продукції.
Водночас позивач зазначає, що відповідачем чинились перешкоди у користуванні каналізаційними мережами, що в свою чергу за доводами позивача підтверджується записами відеонагляду, який здійснюється з території ПП "БТУ- ЦЕНТР", - з яких можливо встановити, що саме працівниками відповідача було здійснено злом каналізаційної мережі 30.05.2020 та чинились перешкоди в доступі до мереж для їх ремонту.
За даним фактом відкрито кримінальне провадження №12020020070000149 за ч. 1 ст. 194 ККУ.
Крім того, факт неможливості використання каналізаційних мереж підтверджується Актом комісії ПП “БТУ- ЦЕНТР” від 02.06.2020 “Про зрив роботи з 30.05.2020 до 02.06.2020 виробництва за адресою Промислова, 10” в якому зафіксовано, що 30.05.2020 використовувати каналізацію для ведення технологічних процесів виробництва та користування для побутових не було неможливо. В цей час проходили наступні процеси ферментації:"Фітоцид-р" оп. 7ф. F2, V-4500 л; "Бітоксибацилін" - оп. 19ф. Fl, V- 5000, Триходермін"- оп. 12ф. F4, V-5000 л; "Поліміксобактерину" - оп. 31ф, F6, V- 4000 л, Beauveria bassiana - on. 4in, in. 3, V-700 n. Оскільки каналізація була непрацююча, то підтримання температур в процесі ведення ферментації було неможливо. Як наслідок ферментації стали втратними.
Також, складено акт про відбракування культурних рідин від 02.06.2020 з висновком про зіпсування продукції та її утилізації.
Таким чином, позивач вважає, що в порушення умов договору земельного сервітуту ТОВ "ФОРУМ" на підставі протиправних дій цілеспрямованого забиття каналізаційної мережі у фізичний спосіб завдало ТОВ "БК "Ензифарм" збитку на загальну суму 1 422 858,23 грн.
Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом про стягнення з ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ" збитку на загальну суму 1 422 858,23 грн та є предметом спору у даній справі.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Правовідносинам, які склалися між сторонами на підставі договору сервітуту №1 від 10.01.2006 на обмежене прав користування земельною ділянкою.
Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно зі статтею 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном встановлюється щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно статті 402 Цивільного кодексу України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію.
Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою.
Необхідно відзначити, що обтяження земельної ділянки сервітутом не позбавляє власника права володіти, розпоряджатися і користуватися нею. Тобто, особа, яка оформила сервітут не може забороняти проходити, проїжджати або робити що-небудь інше на цій землі. Крім того, земельну ділянку, на яку оформлено таке право користування, можна навіть продати або подарувати будь-якій іншій людині і таке відчуження не припиняє право сервітуту.
Важливо звернути увагу, якщо власнику або землекористувачу завдається шкода через те, що встановлений сервітут, земельний кодекс передбачає право вимагати відшкодування такого збитку в повному розмірі.
Відповідно до укладеного договору сервітуту №1 від 10.01.2006 між позивачем та відповідачем (Землекористувачем) відповідачу було надано в обмежене користування земельну ділянки, що розташована в м. Ладижині по вул. Промислова 8а, для обслуговування, ремонту, та реконструкції каналізаційної мережі згідно статті 69 Земельного кодексу України та ДБН 360-92 „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень”, в якому було погоджено, що землекористувач зобов`язаний: не чинити перешкод „Власнику” у проведені обслуговування, ремонту та реконструкції каналізаційної мережі; дотримуватись вимог „ДБН 360-92„ Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень”; вживати заходів по недопущенню пошкоджень каналізаційної мережі під час використання земельної ділянки.
Судом встановлено, що вищезазначений договір сервітуту зареєстровано у встановленому законодавством порядку у Ладижинському міському відділі Вінницької регіональної філії “Центр ДЗК”, про що у державному реєстрі земель (сервітутів) вчинено запис від 06.02.2006 за №1.
Колегія суддів зазначає, що станом на 2006 рік порядок ведення Державного земельного кадастру затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 був відсутній, відтак відповідний порядок не має зворотної сили та не може розповсюджуватись на правовідносини які виникли в 2006 році. Тому  є безпідставними доводи відповідача, що даний договір сервітуту відсутній, оскільки у відповідності до витягу з ДЗК НА-0518807382020 від 21.02.2020, де вказано про відсутність будь яких обмежень.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що правомочність позивача як власника до каналізаційних мереж на підтверджена належними доказами, іншого матеріали справи не містять, тому твердження відповідача, що останній не перебуває з позивачем в договірних відносинах згідно договору сервітуту, на якій розташована каналізаційна мережа не береться судом до уваги оскільки є такими, що не підтверджені відповідними доказами.
Як зазначалося вище, між ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ" (Замовник) та ПП "БТУ- ЦЕНТР" (Виконавець) від 03.01.2020 №03/01-20БК підписано договір про виготовлення продукції з давальницької сировини. Тобто ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ" як власник каналізаційних мереж уклав договір про спільне використання системи каналізації від 01.01.2020 з ПП "БТУ- ЦЕНТР". Предметом договору є порядок і умови спільного використання майна, а саме системи каналізації (надалі - системи) Власником майна та Користувачем для забезпечення водовідведення від виробничого корпусу та споруд Користувача (надалі - комплекс), розташованого за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Промислова, 8 через каналізаційну систему ТОВ “БК “Ензифарм”.
Крім того між ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ" (Замовник) та ПП "БТУ- ЦЕНТР" (Виконавець) від 03.01.2020 №03/01-20БК підписано договір про виготовлення продукції з давальницької сировини.
Суд зазначає, що за умовами договору про виготовлення продукції з давальницької сировини право власності на сировину її залишки та відходи належить Замовникові (ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ") на усіх етапах виготовлення продукції.
Тобто, на підставі вищевказаних договорів ПП "БТУ-ЦЕНТР" займається виготовленням біопрепаратів, за умов, що сировина і готова продукція є власністю ТОВ "БК "ЕНЗИФАРМ".
Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача 1 422 858,23 грн матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих протиправними діями відповідача що полягають у пошкодженні каналізаційної мережі, власником якої є позивач.
Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є їх порушення, невизнання або оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до  ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
   Одним зі способів захисту прав та інтересів може бути відшкодування збитків. Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування, а також обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України до збитків віднесено: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Положення наведеної норми кореспондуються з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України, яка передбачає включення до складу збитків, що підлягають відшкодування особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, вартості втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначеної відповідно до вимог законодавства.
Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (рішення, дії чи бездіяльність) завдавача шкоди; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками (збитки мають бути наслідком саме протиправної поведінки завдавача шкоди, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого потерпілого або третіх осіб); вина правопорушника. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Тобто відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають зазначеного прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
У силу вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України саме позивач повинен довести факт завдання збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між цивільним правопорушенням та завданням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони.
Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №910/7243/18, від 24.06.2019 у справі №910/5554/18, від 10.12.2018 у справі №902/320/17.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди (збитків) та її розмір; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якби право позивача не було порушене. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті для їх одержання.
Як встановлено судом, наявність збитків та її розмір позивач обґрунтовує та доводить тим, що останній є власником адміністративного корпусу, який розташований за адресою: Вінницька обл. м. Ладижин вул Промислова 8, де на  земельній ділянці площею 1,072 га  розташовані: адміністративний корпус загальною площею 2671.1 кв.м. позначений на плані земельної ділянки літерою “А”; площадка до адміністративного корпусу; комунікації - мережі водопостачання, мережі каналізаційні, трубопроводи теплових мереж; елементи благоустрою.
Водночас судом встановлено, що відповідачем чинились перешкоди у користуванні каналізаційними мережами, що спричинило позивачу збитки, що підтверджується:
- актом про зрив роботи з 30.05.2020 до 02.06.2020 виробництва, дільниця виробництва вул. Промислова, 10 за підписом директора Болоховського В.В., де встановлено, що каналізація, була непрацююча, тому підтримання температур в процесі ведення ферментації було неможливе, як наслідок ферменти стали втратними;
- актом про відбракування культурних рідин від 02.06.2020 за підписом директора ПП “БТУ –Центр” підтверджено, що у вказаний період проходили наступні процеси ферментації: "Фітоцид-р" оп. 7ф. F2, V-4500 л; "Бітоксибацилін" - оп. 19ф. Fl, V- 5000, Триходермін"- оп. 12ф. F4, V-5000 л; "Поліміксобактерину" - оп. 31ф, F6, V- 4000 л, Beauveria bassiana - on. 4in, in. 3, V-700 n. 
- у відповідності до акту обстеження від 02.06.2020 ВП “Ладижинська теплова електрична станція” АТ “ДТЕК Західенерго” за підписом директора Ющенко П.Г. встановлено, що на прохання директора ПП “БТУ – Центр” Болоховського В.В., ВП “Ладижинська теплова електрична станція” АТ “ДТЕК Західенерго” було здійснено обстеження каналізаційної мережі, яка перебуває у приватній власності ТОВ БК “Ензифарм”, розташованої по вул. Промислова,8, 8а-10 та 10а на причини та предмет забиття зазначає наступне: у складі підлеглих слюсарів – ремонтників, після здійснення огляду та здійснення спроби проведення робіт механізованим очищенням вищевказаної каналізаційної мережі було виявлено, що мережа забита щебенем довжиною близько 15-20 м зазначено, що  в зв`язку із встановленим здійснити механізоване очищення неможливо, тому для усунення зазначеного забиття потрібна спеціалізована техніка; 
- відповідно до акту № 1/05 від 30.05.2020 за підписами у складі комісії: начальника ЦТПК та  Ла ТЕС Ющенко П.Г., майстра ІЕС Литвинюка В.В., слюсаря ІЕС Комінського В.Г., представника БТУ – Центр Кузьміним П.М. зафіксовано, що 30.05.2020 р. проведено обстеження каналізаційної мережі з території підприємства БТУ –Центр, яка перебуває у приватній власності ТОВ БК “Ензимфарм”, до входу на територію Ла ТЕС в каналізаційну насосну станцію Буддвору, яка транспортує стоки. Обстеження мережі було проведено від колодязя К15 до колодязя К3, при цьому виявлено колодязь К8- забитий піском та ґрунтом; колодязь К14 – фізично закритий вихід із колодязя К14а сторонніми предметами, по іншій частині каналізаційної мережі зауважень не виявлено, для нормального функціонування каналізаційної мережі необхідно виконати її очищення.
- відповідно до зведення фактичних втрат ТОВ "Біотехнологічна Компанія "Ензифарм"  від 02.06.2020 при виготовленні готового продукту та компонентів до готового продукту при аварійній зупинці з забиттям стоків в період з 30.05-02.06.2020 на загальну суму 1 422 858,23 грн.
Крім того, судом апеляційної інстанції переглянуті диски відеозаписів, які долучені до позовної заяви, та подані безпосередньо перед судовим засіданням, в якому було прийняте судове рішення від 19.01.2022, та які свідчать, що відповідач чинив перешкоди доступу на свою територію. Тому позивач не мав можливості безпосередньо після виявлення обставин пошкодження каналізації скласти акт за участю відповідача, оскільки відповідач чинив перешкоди доступу до місця події, що вбачається з відеозаписів, які надав позивач.
Відповідно до статті 73 ГПК України - доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Апеляційний суд приймає до уваги, що 17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні”, яким було, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з “Достатність доказів” на нову - “Вірогідність доказів” та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування “вірогідності доказів”.
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі “Brualla Gomez de La Torre v. Spain” від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування “вірогідності доказів”, на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Варто відзначити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту  доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі “Дж.К. та Інші проти Швеції” (“J.K. and Others v. Sweden”) ЄСПЛ наголошує, що “у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування “поза розумним сумнівом (“beyond reasonable doubt”). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням “балансу вірогідностей”. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри”.
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007  у справі “Бендерський проти України” (“Benderskiy”), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає         оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності,  повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного  й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1-3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Колегія суддів зауважує, що принцип “процесуальної рівності сторін” передбачає, що у випадку спору,  який стосується приватних інтересів,     кожна зі  сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі “Dombo V. v. The Netherlands”).
Враховуючи вищевикладене, позивачем  доведено наявність збитків, оскільки надано докази, які беззаперечно вказують на те, що дохід міг би бути отриманий останнім у випадку не пошкодження каналізаційної мережі під час використання відповідачем земельної ділянки за договором сервітуту.
Суд зауважує, що вимоги позивача про стягнення збитків в загальному розмірі 1 422 858,23 грн підтверджені належними і допустимими доказами. Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доданого Акту про утилізацію культуральних рідин від 03.06.2020, яке подане представником відповідача в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
У відповідності до п. 2 ст. 164 ГПК України при поданні позовної заяви позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та у відповідності до п. 3 ст. 164 ГПК України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.
Матеріали справи не містять доказів подання разом із позовом долученого додаткового доказу. Також матеріали справи не містять заяв позивача про посилання на докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
У відповідності до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм частини третьої статті 269 ГПК України, викладених у постановах від 21.06.2018 у справі №906/612/17, від 22.08.2018 у справі №910/19776/17, від 05.12.2018 у справі №910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити, які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.
Відтак, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не повідомляв суд про неможливість надання вищевказані докази.
Посилання позивача на те, що представником позивача була інша особа, не є винятковою причиною, оскільки відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 80, п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України вказані докази позивач мав би надати разом з позовною заявою та/або повинен був повідомити суд та зазначити, що вказаний доказ, ним не може бути подано, причини цього, а також навести докази, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Таким чином, позивачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції Акту про утилізацію культуральних рідин від 03.06.2020, яку просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду згідно з клопотанням, як не надано і доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.
Таким чином, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.
Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Крім того, скаржником оскаржене додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 07.02.2021.
За змістом пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (статті 124 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 зазначеного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України        інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
За змістом        статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Вирішуючи названу заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено в документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас згідно із частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України        сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 76- 79 зазначеного Кодексу.
На підтвердження понесення витрат позивачем на правову допомогу до матеріалів справи, долучені: Договір про надання правничої допомоги №б/н від 06.07.2021; детальний опис робіт №АВ-00001 від 20.01.2022; платіжні доручення №358 від 25.10.2021 та №472 від 20.01.2022.
Відповідно до п. 3.2 Договору розмір гонорару складає фіксовану суму 14     000,00 грн та не залежить від досягнень чи не досягнень адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.
Cудом встановлено, що заявлені до стягнення витрати на правову допомогу відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру.
Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до суду першої інстанції не надходило.
          Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а також обґрунтованість заявлених витрат на правову допомогу, додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі №902/1038/21 слід залишити без змін.
          Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форум" на рішення Господарського суду Вінницької області від 19.01.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі № 902/1038/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 19.01.2022 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі №902/1038/21 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
4. Справу №902/1038/21 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "12" травня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Савченко Г.І. 

Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.