ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року 
м. Київ

cправа №  910/727/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М,

представників учасників справи:
позивача - державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" - не з`явився, 
відповідача-1 - громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" - Мельник В.А. - адвокат (довіреність від 04.01.2022 №24),
відповідача-2 - Компанії American Music Rights Association (AMRA) - не з`явився,
третьої особи - Костюка Дмитра Дмитровича - не з`явився,
третьої особи - Ягольника Олександра Олександровича - не з`явився,

розглянувши касаційну скаргу громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" (далі - Агентство, Позивач)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021
(головуючий суддя - Поляков Б.М., судді і Пантелієнко В.О. і Доманська М.Л.) 
зі справи № 910/727/20
за позовом    державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - Позивач)
до: громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" (далі - Відповідач-1);
Компанії American Music Rights Association (AMRA; далі - Відповідач-2),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 -  ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ),
про визнання правочину недійсним.

РУХ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень зі справи

Позов було подано про визнання недійсним договору від 01.07.2018 про заміну сторони у договорі про одностороннє представництво прав Відповідача-2 на публічне виконання від 01.07.2015.

Позов обґрунтовано укладенням оспорюваного правочину колишнім керівником Позивача ОСОБА_1 з перевищенням останнім своїх повноважень на безоплатне передання майна Позивача, про що Відповідач-2 та Відповідач-1 були обізнані, або Відповідач-2 міг бути введений в оману представниками Позивача спільно з Костюком   Д.Д.

Короткий зміст попередніх судових рішень зі справи
Рішенням господарського суду міста Києва від 23.10.2020 (суддя Підченко Ю.О.) у позові відмовлено з огляду на відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, зокрема, суд зазначив, що заборона безоплатної передачі майна яка передбачена положенням пункту 6.8 статуту Позивача не стосується майнових прав інтелектуальної власності, які є предметом договору про одностороннє представництво прав.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 21.04.2021 рішення господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі №910/727/20 скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив; визнав недійсним договір про заміну сторони від 01.07.2018 до договору про взаємне представництво інтересів від 01.07.2015, укладеного між Відповідачем-2, Відповідачем-1 та Позивачем; стягнув з Відповідача-1 та Відповідача-2 солідарно на користь Позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2000,00 грн. 
Постанова мотивована наявністю підстав для задоволення позову, оскільки під час укладання оспорюваного правочину генеральним директором позивача Костюком   Д.Д. перевищено як статутні повноваження так і норм частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі до Верховного Суду Відповідач-1, зазначаючи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021, а рішення господарського суду міста Києва від 23.10.2020 залишити в силі, судові витрати покласти на Позивача.

За доводами касаційної скарги:
- станом на 21.04.2021 був відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме висновок з питання щодо відношення майнових прав інтелектуальної власності, які перебувають в управлінні організації колективного управління, до майна такої організації;
- судом апеляційної інстанції неправильно застосовано пункт 3 частини першої статті 3, частини першої статті 627, частини першої статті 629 ЦК України та частини другої статті 377 Господарського кодексу України;
- постановою Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 910/17319/19 вже сформоване питання застосування норми права у подібних правовідносинах (питання щодо відношення майнових прав інтелектуальної власності, які перебувають в управлінні організації колективного управління, до майна такої організації), відповідно до якої помилковим є твердження про те, що майнові права інтелектуальної власності, які перебувають в управлінні організації колективного управління, є майном такої організації;
- водночас оскаржувана постанова від 21.04.2021 містить протилежні висновки та вказує, що майнові права інтелектуальної власності, які перебували в управлінні позивача, відносяться до майна позивача, який був організацією колективного управління;
- судове рішення також оскаржується з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зокрема, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статей 74, 77, 86 ГПК України, не дослідив зібрані у справі докази, які мають значення для правильного вирішення справи, та не надав оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які міститься у справі, не мотивував відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи інших учасників справи
Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
У розгляді справи судами попередніх інстанцій з`ясовано й зазначено, зокрема, таке.
Між Відповідачем-2 та Позивачем 01.07.2015 укладено договір про одностороннє представництво прав Відповідача-2 на публічне виконання, відповідно до умов якого Відповідач-2 надає Позивачу - Одержувачу виключне право на територіях дії Товариства-Одержувача (визначення у статті 6) ліцензувати всі Публічні Виконання (визначення в абзаці (ІІ) даної статті) музичних творів, з текстом або без, які захищені національними законами, двосторонніми угодами і багатосторонніми міжнародними конвенціями з прав авторів, що існують на даний момент або які можуть виникнути і набрати чинності поки договір є дійсним, і невиключне право на територіях дії Товариства-Одержувача (визначення у статті 6) ліцензувати Публічні Виконання Он-лайн (визначення в пункті (ІІ) даної статті) музичних творів, з текстом або без, які захищені національними законами, двосторонніми угодами і багатосторонніми міжнародними конвенціями з прав авторів, що існують на даний момент або які можуть виникнути і набрати чинності поки договір є дійсним.
Також 01.07.2018 між Відповідачем-2, Позивачем та Відповідачем-1 підписано договір про заміну сторони у договорі про одностороннє представництво прав Відповідача-2 на публічне виконання від 01.07.2015, відповідно до якого сторони погодилися замінити одну зі сторін договору про одностороннє представництво, а саме, передати Відповідачу-1 усі права та обов`язки Позивача за договором про одностороннє представництво інтересів від 01.07.2015.
З дати набуття чинності договором Відповідач-2 стає стороною Договору про одностороннє представництво від 01.07.2015 замість Позивача і є правонаступником Позивача відносно його прав та обов`язків за договором про одностороннє представництво від 01.07.2015.
Відповідач-2 надає свою згоду на заміну Позивача як сторони у договорі про одностороннє представництво інтересів від 01.07.2015 на Відповідача-1, що приймає на себе всі права та обов`язки Позивача за договором про одностороннє представництво від 01.07.2015, як зазначається в статті 1. Для уникнення сумнівів, жодне положення договору не може розумітися як відмова Відповідача-2 від будь-яких прав та/або претензій, які Відповідач-2 може мати по відношенню до Позивача за умовами договору про одностороннє представництво від 01.07.2015 з початку терміну його дії до дати набуття чинності (пункт 4 договору про заміну сторони).
Звертаючись з позовом, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що Договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом, а також з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на що позивач просить суд визнати зазначений Договір про заміну сторони недійсним. Зі змісту позову перевищення повноважень на укладання Договору про заміну сторони вбачається позивачем у наступному:
відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство (позивач) укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (пункт 3.3.7 статуту). Позивачу нічого не відомо про надані повноваження від суб`єктів авторського права і суміжних прав щодо безумовної уступки прав та обов`язків за укладеним раніше Договором про взаємне представництво на користь іншої громадської організації; за відсутності таких повноважень керівник Позивача, порушив вказаний пункт статуту;
пунктом 5.2 статуту визначені зобов`язання Агентства (позивача), які повинен був забезпечити керівник організації, зокрема, це забезпечення заходів з удосконалення організації діяльності Позивача; свідомий вихід із діючого Договору про взаємне представництво, на підставі якого Позивач отримував доходи - прямо суперечить зазначеному зобов`язанню;
пунктом 6.8 статуту визначено, що Агентство (позивач) не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом, а тому свідомий вихід з Договору про взаємне представництво, на підставі якого позивач втратив майнові права, є прямим порушенням пункту 6.8 статуту у частині безпідставної і безоплатної передачі майна (майнових прав) Агентства (позивача).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним Договору про заміну сторони з підстав перевищення повноважень колишнім керівником Позивача при його вчиненні.
За приписами Цивільного кодексу України:
- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215);
- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203);
- правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (частина перша статті 241);
- до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці (стаття 420 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин);
- майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Законом можуть бути встановлені винятки та обмеження в майнових правах інтелектуальної власності за умови, що такі обмеження та винятки не створюють істотних перешкод для нормальної реалізації майнових прав інтелектуальної власності та здійснення законних інтересів суб`єктів цих прав. Майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов`язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах (стаття 424).
Згідно з частинами першою-третьою статті 139 Господарського кодексу України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів; залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів; основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.
Відповідно до положень Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин): 
- організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) - це організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку (стаття 1);
- повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі. Організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів. Організації колективного управління можуть доручати на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями управляти на колективній основі за кордоном майновими правами українських суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі й про взаємне представництво інтересів (частини третя, четверта статті 48);
- автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково; передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором (стаття 31);
- майнові права виконавців можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб використання виконань, розмір і порядок виплати винагороди, строк дії договору і використання виконань, територія, на яку розповсюджуються передані права тощо. Визначені договором ставки винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України (частина друга стаття 39).
Організація колективного управління, статус якої на час виникнення спірних правовідносин мав Позивач, не є суб`єктом авторського права і (або) суміжних прав, а здійснює колективне управління майновими правами, які передаються їй в управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав.
Відтак безпідставним є ототожнення Позивачем передачі (відчуження) суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав об`єкта авторського права і (або) суміжних прав (яке відповідно до чинного законодавства є підставою для набуття права власності на відповідне майно іншою особою) - з переданням майнових прав на відповідні об`єкти в управління, зокрема, організації колективного управління.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, помилковими є висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що майнові права інтелектуальної власності, які перебувають в управлінні організації колективного управління, становлять майно такої організації. 
Позивач здійснював колективне управління майновими правами, які передавалися йому в управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі майновими правами іноземних суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, на основі Договору про взаємне представництво інтересів. 
Таке колективне управління не тягло за собою виникнення у організації колективного управління права власності, а, отже, й здійснення з власної волі володіння, користування, розпорядження відповідними об`єктами інтелектуальної власності (майновими правами на них). 
Викладене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 22.04.2021 зі справи № 910/17319/19, від 05.08.2021 зі справи №   910/735/20 і від 02.09.2021 зі справи № 910/11404/19, від 21.12.2021 зі справи №   910/12660/19, від 01.02.2022 у справі №910/14152/19, які згідно з частиною четвертою статті 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, і підстав для відступу від відповідних правових висновків не вбачається.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Отже, постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.
Судові витрати
Відповідачем-1 просить судові витрати покласти на позивача. Зокрема, Відповідач - 1 зазначає про понесення ним  витрат у розмірі 4 204,00 грн. зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, а також витрат на поштове відправлення іншим учасникам касаційної скарги з додатками, та очікує понести витрати на переклад та нотаріальне засвідчення перекладу документів, про що буде подано відповідну заяву.
18.02.2022 до Верховного Суду від Відповідача-1 надійшло клопотання про розподіл судових витрат в якому просить стягнути з Позивача судові витрати у розмірі 5   245,08 грн, з яких: 
- 4 204,00 грн витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги;
- 800,00 грн витрати на нотаріальне засвідчення перекладів англійською мовою;
- 26 грн витрати на поштове відправлення позивачу касаційної скарги з додатками;
- 137,08 грн витрати на поштове відправлення Відповідачу-2 касаційної скарги з додатками;
- 26 грн витрати на поштове відправлення третій особі касаційної скарги з додатками;
- 26 грн витрати на поштове відправлення третій особі касаційної скарги з додатками;
- 26 грн витрати на поштове відправлення до Верховного Суду касаційної скарги з додатками.
Судові витрати Відповідача-1 зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, витрати на нотаріальне засвідчення перекладу англійською мовою документів на виконання вимог ухвали Касаційного господарського суду від 18.08.2021 та витрати, понесені на оплату поштових відправлень копій касаційної скарги іншим учасникам справи та до Верховного Суду, в силу приписів статті 129 ГПК України покладаються на Позивача у зв`язку із задоволенням касаційної скарги.
У справі відсутні відомості щодо виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в частині стягнення з Відповідача-1 та Відповідача-2  сум судового збору, тому Касаційний господарський суд не розглядає питання щодо повороту виконання цього судового акта у відповідній частині. Водночас учасники справи не позбавлені права, за наявності підстав, звернутися до суду із заявою про поворот виконання судових рішень відповідно до статті 333 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 312, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" задовольнити.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 у справі №   910/727/20 скасувати.
3. Рішення господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі № 910/727/20 залишити в силі.
4. Стягнути з державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" на користь громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" 5245 (п`ять тисяч двісті сорок п`ять),08 грн судових витрат, понесених у зв`язку з поданням касаційної скарги.
Видачу відповідного наказу доручити господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                 І. Булгакова 

Суддя                                                                                                 Б. Львов

Суддя                                                                                                                Т. Малашенкова