КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
16 травня 2022 року                                                                                              м. Київ
                                                                     
Справа №757/224/21-ц
                                                                  Апеляційне провадження № 22-ц/824/3773/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Підпалого В.В. 25 лютого 2021 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 
 
В С Т А Н О В И В
 
  У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року дії представника позивача - адвоката Омеляненка Богдана Володимировича - визнано зловживанням процесуальними правами. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - повернуто позивачу.
Повертаючи вказану позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача - адвокат Омеляненко Б.В. зловживає процесуальними правами, оскільки ним подано аналогічний позов з тим самим предметом та з тих самих підстав до одного й того самого відповідача з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями.
 
Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на те, що 06 січня 2021 року ним було подано дві позовні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, які відповідно до проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано суддям Підпалому В.В. з єдиним унікальним номером судової справи 757/224/21-ц та ОСОБА_3 з єдиним унікальним номером судової справи 757/228/21-ц.
Позовна заява ОСОБА_1 , яка була передано судді Вовку С.В. містила вимоги про стягнення боргу за розпискою від 21 травня 2018 року. Водночас, позовна заява ОСОБА_1 , яка була передана судді Підпалому В.В. містила вимоги про стягнення боргу за розпискою від 01 червня 2018 року. Тобто, позивачем було подано дві позовні заяви з різним предметом та з різних підстав.
Суд першої інстанції не дослідивши та не перевіривши належним чином предмет та підставу двох позовів прийшов до хибного висновку про зловживання адвокатом Омеляненком Б.В. процесуальними правами у зв`язку з поданням декількох аналогічних позовів з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Частиною 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Згідно п.6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
 
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують вказані обставини.
 
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06 січня 2021 року представником позивача -  адвокатом Омеляненком Б.В. було подано дві позовні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, які відповідно до проведеного 06 січня 2021 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями були передані суддям Підпалому В.В. з єдиним унікальним номером судової справи 757/224/21-ц та ОСОБА_3 з єдиним унікальним номером судової справи 757/228/21-ц.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (справа №757/224/21-ц), суд першої інстанції керуючись положеннями ч.3 ст. 44 ЦПК України виходив з того, що представник позивача - адвокат Омеляненко Б.В. зловживає процесуальними правами, оскільки ним подано аналогічний позов з тим самим предметом та з тих самих підстав до одного й того самого відповідача з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями.
 
Однак колегія не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення богу, яку було передано судді Вовку С.В. та присвоєно єдиний унікальний номером судової справи №757/228/21-ц містить позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою від 21 травня 2018 року. Водночас, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення богу, яку було передано судді Підпалому В.В. та присвоєно єдиний унікальний номером судової справи №757/224/21-ц містить позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою від 01 червня 2018 року. Тобто, позовні заяви містять різний предмет та подані з різних підстав, а тому колегія суддів не вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання подання вказаних позовних заяв зловживанням процесуальними правами, яке, як наслідок, тягне за собою повернення позовної заяви у вказаній справі.
Крім того, положеннями ч.3 ст. 44 ЦПК України визначено такі можливі наслідки визнання судом подання скарги, клопотання чи заяви зловживання процесуальними правами, - це залишення без розгляду або повернення поданої скарги, заяви чи клопотання, а не позову. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду №757/64933/17-ц від 11 вересня 2019 року.
Натомість, вичерпний перелік підстав для повернення позовної заяви визначено у ст. 185 ЦПК України. Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, ст. 185 ЦПК України не застосовував і, відповідно, жодної обставини, передбаченої нею як підстави для повернення позову, не встановив.
В якості підстав для встановлення зловживання представником позивача процесуальними правами та повернення позовної заяви, суд першої інстанції послався на те, що ним подано аналогічний позов з тим самим предметом та з тих самих підстав до одного й того самого відповідача з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями, однак, у порушення вимог ст. 260 ЦПК України суд взагалі не зазначив мотиви, з яких він дійшов такого висновку, зокрема щодо тотожності предмету позовів та підстав.
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень ст. 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Судця-доповідач:                                                                 В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                     А.М. Андрієнко
 
Н.В. Поліщук