П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/12270/21-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Крапівницька Н. Л. 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 
07 червня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просила суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійною фонд) України у Вінницькій області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області З 14.07.2021 перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 14.07.2021 виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком без обмеження граничного розміру таких виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є непрацездатною особою отримує пенсію за віком та перебувала на утриманні свого чоловіка. У зв`язку зі смертю чоловіка позивачки, який отримував довічне грошове утримання як суддя у відставці, у неї виникло право переведення на пенсію по втраті годувальника. Однак, відповідач відмовив у переведенні, посилаючись на те, що законодавством не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У зв`язку із відмовою відповідача у такому переведенні, позивач залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійною фонду України у Вінницькій області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 14 липня 2021 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 14.07.2021 виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком.
У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням Відповідачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати зазначене рішення та прийняти нову постанову - про відмову в задоволенні позову.
На обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено переведення на пенсію по втраті годувальника.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком у розмірі 2826,42 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про смерть, які містяться у матеріалах справи.
ОСОБА_2 був суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, який на підставі постанови Верховної Ради України від 23.12.2010 №2866-VІ «Про звільнення суддів» звільнений з посади судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.
З грудня 2010 року ОСОБА_2 був суддею у відставці та за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання, перебуваючи на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
14.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії в розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 05.07.2021, тобто з дня смерті її померлого чоловіка ОСОБА_2 . Проте відповідач листом від 30.07.2021 відмовив, посилаючись на те, що відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус судів» не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Позивач вважає, що має право на переведення на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а відмову відповідача вважає протиправною, а тому звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даній справі право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів", яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв`язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В контексті розгляду даної справи колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже розглядав справи № 667/1568/16, № 592/7939/16-а, № 635/4299/17 та № 318/2128/15-а з подібними правовідносинами та, відповідно, у постановах від 11.07.2019, 15.01.2020, 28.04.2020 та 19.03.2021 дійшов висновку, що "виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді".
15.07.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду передав справу №440/7341/20 (з подібними правовідносинами) на розгляд палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Передаючи справу на розгляд судової палати, колегія суддів мала намір відступити від цього правового висновку. Так, в ухвалі від 15.07.2021 по справі  №440/7341/20, зокрема, зазначено:
Верховний Суд, вирішуючи такі справи раніше, керувався тим, що базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника. Проте, зазначена правова позиція фактично позбавляє позивача та інших утриманців судді у відставці, конституційного права на соціальний захист. За існуючого підходу право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника мають лише і виключно особи, які перебували на утриманні судді-годувальника, що отримував пенсію за віком. Це означає, що якщо годувальник отримував хоч і аналогічний вид забезпечення, який, проте, не називається "пенсією за віком", його утриманці повністю позбавлені права на соціальний захист у вигляді пенсії у зв`язку із втратою годувальника".
21 грудня 2021 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виніс постанову справі №440/7341/20 (провадження № К/9901/18184/21) де зазначив, що мотиви, якими обґрунтовано передачу справи на розгляд судової палати, не спростовують попереднього висновку Верховного Суду, від якого було висловлено намір відступити. Водночас у справі, що розглядається, суди не застосували закону, який слід було застосувати до спірних відносин, що призвело до частково неправильного вирішення справи. Ключовим у справі є питання про базову величину для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника-судді, що перебував у відставці. Позивач вважає, що до розрахунку слід брати розмір щомісячного довічного грошового забезпечення судді.
Судова палата звернула увагу, що Законом №1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у ст.27 цього Закону. Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (ч.1 ст.37 Закону №1058).
Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.
Верховний Суд у складі Судової палати вказав, та обставина, що суддя у відставці пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Суд зазначив, що Закон №1402 в окремих випадках прямо передбачає гарантії судді та членів його сім`ї. Зокрема, у ч.1,2 ст.140 цього Закону зазначено, що судді, члени їхніх сімей та їхнє майно перебувають під особливим захистом держави. Відповідно до ч.1 ст.144 цього ж Закону суддя та члени його сім`ї мають право на безоплатне медичне обслуговування у державних закладах охорони здоров`я. Члени сім`ї судді можуть обслуговуватися в тих медичних закладах, де обслуговується суддя.
Про членів сім`ї йдеться також в контексті обов`язків судді. Вони, як і суддя, перебувають у полі суспільної уваги та під постійним моніторингом з метою встановлення відповідності рівня життя судді наявному у нього та членів його сім`ї майну і одержаним ними доходам (ч.1 ст.59 Закону №1402).
Прискіплива увага до судді безумовно призводить до розкриття окремих аспектів приватного життя членів його сім`ї, зокрема про майно, доходи та витрати. Не обіймаючи посади судді, вони в силу вимог закону, перебувають під посиленим контролем та несуть обов`язки та зазнають обмежень, що випливають з високого статусу судді.
Однак гарантії незалежності суддів мають функціональний характер і поширюються виключно на суддів, якщо інше прямо не визначено законом.
Верховний Суд у складі Судової палати виносячи постанову у справі №440/7341/20 дійшов висновку, що відмова у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є правомірною.
Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати у справі №440/7341/20 звернув увагу на те, що у ст.37 Закону №1058 не зазначено, що пенсія за віком померлого годувальника обчислюється саме за Законом №1058. На час прийняття цього Закону (09.07.2003) ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII визначала, що суддя, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723).
Відповідно до цієї норми пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.
В цій редакції ст.37 Закону України "Про державну службу" діяла і на час виходу ОСОБА_2 у відставку у грудні 2010 року.
Проте, на час виходу ОСОБА_2 у відставку змінилося законодавство про статус суддів, а саме був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010. Відповідно до ч.1 ст.138 цього Закону судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до ч.3 ст.138 цього Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Отже, ОСОБА_2 , виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058.
У статті 37-1 Закону №3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Отже, якщо б позивач обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів - у збільшеному розмірі) до смерті.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 не визначав і не визначає зараз особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.
Законом №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.
Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст.37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст.37 Закону №3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді.
У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку: 
«… право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч.10 ст.37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
… дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.
За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Водночас, Закон України №1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом №3723 і за Законом №1058.
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у складі Судової палати виносячи постанову справі №440/7341/20 (провадження № К/9901/18184/21) від 21 грудня 2021 року дійшов висновку, що частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:
(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або
(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003.
Судова палата вказала, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Судова палата, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, дійшла до висновку про можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст.37 Закону №3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058. 
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.
Відповідно до п.4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.
Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник сервісного центру Відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом № 3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри.
Встановлення цих обставин має істотне значення для оцінки правомірності рішення відповідача в частині призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
За таких підстав, в контексті розгляду даної справи, колегія суддів зауважує, що позивач має право на переведення на пенсію по втраті годувальника але не на визначених нею в позовній заяві умовах (в розмірі 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) і тому відмова відповідача є правомірною.
Проте, позивачка не позбавлена можливості звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:
(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, або
(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003, а не в розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як то просила позивачка у заяві до Пенсійного фонду від 14.07.2021 року ( а.с.12) та позовній заяві (а.с.1-4).
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з винесенням нової постанови.
Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України підлягають розподілу за наслідками розгляду справи та вирішення вимог по суті спору.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.