ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року 
м. Київ
справа №640/19077/19
адміністративне провадження № К/9901/16643/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Усенко Є.А.,
суддів: Яковенка М.М.,  Гімона М.М., 
розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (правонаступника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2019 (суддя Балась Т.П.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 (головуючий суддя Парінов А.Б., судді Беспалов О.О., Ключкович В.Ю.),
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Демікс» (далі - ТОВ «Демікс», Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС, відповідач), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.07.2019: 
№00008751402, яким визначено завищення суми від`ємного значення податку на додану вартість (далі - ПДВ) за грудень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 1 079 839,00 грн.;
№0000874102, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1 749 339,00 грн., з яких 1 166 226,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 583 113,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Обґрунтовуючи позов, Товариство доводило, що правомірно сформувало дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Ві Ді Макс», господарські операції з яким підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги господарських операцій, зокрема, податковими та видатковими накладними, документами, що підтверджують перевезення придбаного товару. З урахуванням вказаного, позивач вважав, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про безтоварність господарських операцій з вказаним контрагентом є необґрунтованими, а прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню, як протиправні.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, позов задоволено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що під час розгляду справи відповідач не спростував обставини щодо реального здійснення Товариством  операцій з  придбання товарів у ТОВ «Ві Ді Макс», підтверджені наданими Товариством первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з`ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання ТОВ «Ві Ді Макс» операцій з постачання товару на адресу позивача. Суд відхилив довід ГУ ДФС про ухвалення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області вироку від 26.03.2018 у справі №175/665/18, що набрав законної сили, яким директора ТОВ "Софт Груп" (попередня назва ТОВ «Ві Ді Макс») ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємство). 
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що доводи контролюючого органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ві Ді Макс» є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку позивача і зазначеного контрагента, як це передбачено пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування в податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту. 
Головне управління Державної податкової служби у   місті Києві (правонаступник ГУ ДФС; далі - ГУ ДПС) подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ГУ ДПС зазначає, що суди неправильно застосували норми підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм, викладеного в постановах від 28.11.2019 (справа №120/4208/18), від 10.04.2020 (справа №400/2793/18), від 23.01.2018 (справа №826/7047/13) у подібних правовідносинах (відтворення в податковому обліку сум витрат та сум податкового кредиту на підставі первинних документів, виписаних від імені суб`єкта підприємницької діяльності, фіктивність якого встановлена вироком суду), а також порушення процесуальних норм (частини третьої статті 90, частини третьої статті 242, пунктів 1, 2 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України).
ГУ ДПС вказує, що у вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 у справі №175/665/18 встановлено, що з моменту підписання документів про самочинне призначення на посаду директора ТОВ «Софт Груп» ОСОБА_1 фактично у діяльності цього товариства участі не брав, управління банківськими рахунками товариства не здійснював, а також не залучав з цією метою будь-яких фізичних осіб. Незважаючи на те, що ТОВ «Софт Груп» було зареєстроване як суб`єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_1 придбав вказане товариство без наміру здійснення будь-якої господарської діяльності, в тому числі, пов`язаної з продажем товарів, виконанням робіт чи наданням послуг, а виключно з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.
Вказані обставини, на переконання ГУ ДПС, свідчать про фіктивний характер господарських операцій позивача з ТОВ «Ві Ді Макс» (попередня назва - ТОВ «Софт Груп»), а, відтак, виписані на їх оформлення первинні та інші документи не можуть бути підставою для декларування сум витрат та податкового кредиту.
Відповідно до вимог касаційної скарги Верховний Суд ухвалою від 08.09.2020 відкрив касаційне провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Демікс» просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну та необґрунтовану.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, обґрунтування заперечень позивача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 22.03.2019 по 07.05.2019 ГУ ДФС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Демікс» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
Результати перевірки оформлені актом від 14.05.2019 № 314/26-15-14-02-03/24438416 (далі - акт перевірки).
Згідно з висновками, зробленими в акті перевірки, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Демікс», зокрема:
підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК), пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, а саме: Товариство занизило податок на прибуток на 1 166 226,00 грн. за 2017 рік;
пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК, внаслідок завищення Товариством від`ємного значення ПДВ за грудень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 1 079 839,00 грн.
Фактично вказані податкові правопорушення, згідно з висновками контролюючого органу,  полягали в тому, що Товариство занизило оподатковуваний дохід за 2017 рік на 6 479 033,00грн та завищило податковий кредит за листопад  2017 року на 1 079 839,00 грн, відтворивши в податковому обліку операції з придбання у ТОВ «Софт Груп» товарів (електричне обладнання, електричні інструменти) за договорами купівлі-продажу від 01.11.2017 №0111-17 та від 07.11.2017 №0711-17, тоді як ці операції не мали реального змісту, а були лише оформлені документально з виписуванням видаткових та податкових накладних. В акті перевірки зазначено, що в бухгалтерському обліку Товариства станом на 31.12.2018 обліковується кредиторська заборгованість в сумі 6 219 872,22 грн перед ТОВ «Кальвас» відповідно до договорів ТОВ «Софт Груп» з ТОВ «Азалія Груп» та ТОВ «Азалія Груп» з ТОВ «Кальвас»  про відступлення права вимоги до Товариства за вказаними договорами купівлі-продажу. Згідно з податковою інформацією ТОВ «Азалія Груп» не подає податкову звітність, починаючи із серпня 2018 року, а ТОВ «Кальвас» - із січня 2019 року.
В акті перевірки також зафіксовано, що громадянин ОСОБА_1 , який в договорах купівлі-продажу від 01.11.2017 №0111-17 та від 07.11.2017 №0711-17 зазначений директором ТОВ «Софт Груп», визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, згідно з вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 у справі №175/665/18. Виходячи з наведених обставин, контролюючий орган  дійшов висновку про участь позивача і його контрагента у протиправній схемі мінімізації податкових зобов`язань для отримання необґрунтованої податкової вигоди шляхом документального оформлення та відображення у бухгалтерському і податковому обліку господарських операцій з фіктивним підприємством, які у дійсності не відбувались.
На підставі акта перевірки ГУ ДФС стосовно податкового обліку Товариства 03.07.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:
№00008751402 - про завищення суми від`ємного значення ПДВ за грудень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 1 079 839,00 грн.;
№0000874102 - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1 749 339,00 грн., з яких 1 166 226,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 583 113,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - так само) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1).
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати  обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій статті.
Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 ''Витрати'', затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з абзацом першим пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац перший пункту 198.6 статті 198 ПК).
У податковому обліку операції з постачання товарів (послуг), витрати за цими операціями, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та суми ПДВ в ціні товару (послуг), які були предметом постачання, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесені у зв`язку з цією операцією фінансові витрати. Податковий кредит, крім іншого, має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.
Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування, тобто зафіксована в них інформація щодо господарської операції має бути достовірною.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, закріплений в статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та відповідає сутності податкового обліку, який відповідно до частини другої статті 3 цього Закону ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.
Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкова вигоди є підставною для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.
Судами встановлено, що  між ТОВ «Демікс» (як покупцем) та ТОВ «Софт Груп» (як продавцем) були укладені договори купівлі-продажу від 01.11.2017 № 0111-17 та від 07.11.2017 № 0711-17, в яких продавець зобов`язувався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату.
З посиланням на зазначені договори на поставку товару (електричне обладнання, електричні інструменти) були виписані видаткові накладні від 06.11.2017 №РН-0611-1 на суму 1 292 726,40 грн (у тому числі ПДВ 215454,40 грн), від 08.11.2017 №РН-0811-1 на суму 1 601 507,21 грн (у тому числі ПДВ 266 917,87 грн), від 21.11.2017 №РН-2111-1 на суму 3 584 799,61 грн (у тому числі ПДВ 597 466,60 грн). В цих видаткових накладних постачальником товару зазначено ТОВ «Софт Груп».
В Єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані податкові накладні, складені ТОВ «Софт Груп» на поставку Товариству товару на зазначені суми (включаючи зазначені суми ПДВ) від 06.11.2017 №1, від 08.11.2017 №2, від 21.11.2017 №3.
В оплату за поставлений товар позивач платіжними дорученнями від 05.12.2017 №1899 та №1900 перерахував на банківський рахунок ТОВ «Софт Груп»  207452,00 грн. та 51 709,00 грн. відповідно.
Також Товариство сплатило ТОВ «Кальвас», яке отримало  право вимоги до позивача від ТОВ «Софт Груп» відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 29.11.2017 № 29/11-1, №29/11-2 між ТОВ «Софт Груп» та ТОВ «Азалія Груп»  та від 25.05.2018 № 25/05/18-4, № 25/05/18-1 між ТОВ «Азалія Груп» та ТОВ «Кальвас», 6 219 872,22 грн (платіжні доручення від  01.06.2018 №1338, від 01.06.2018 № 1374, від 04.06.2018 №1376, від 04.06.2018 № 1377, від 05.06.2018 №1418).
На підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих ТОВ «Софт Груп», позивач включив до податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за листопад 2017 року 1 079 839,00 грн. 
Суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок, що поставка товару контрагентом позивача підтверджується належним чином оформленими первинними документами, перелік яких наведено вище, а також товарно-транспортними накладними на перевезення обладнання, актами приймання-передачі. Суди також оцінили на користь висновку про реальність господарських операцій ту обставину, що придбаний у ТОВ «Софт Груп» товар у подальшому був реалізований позивачем у межах своєї господарської діяльності іншому суб`єкту господарювання.
Водночас, суди відхили довід контролюючого органу про наявність вироку суду, яким засновника та директора ТОВ «Софт Груп» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, зазначивши при цьому, що у вироку не зроблено оцінки первинної бухгалтерської документації ТОВ «Софт Груп», складеної за результатами господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання, у тому числі і з ТОВ «Демікс», на предмет її відповідності вимогам чинного законодавства. 
У касаційній скарзі ГУ ДПС, посилаючись на висновки Верховного Суду у постановах від 28.11.2019 (справа №120/4208/18), від 10.04.2020 (справа №400/2793/18), від 23.01.2018 (справа №826/7047/13), доводить, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Враховуючи, що договори купівлі-продажу, видаткові накладні, акти прийому-передачі товару, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, повідомлення про відступлення права вимоги від імені ТОВ «Софт Груп» підписані ОСОБА_1 , який, як встановлено вироком суду, не був причетним до господарсько-фінансової діяльності вказаного товариства, господарські операції позивача з ТОВ «Софт Груп» не мають реального характеру, а усі вказані вище документи складені формально та не можуть бути підставою для формування показників бухгалтерського та податкового обліку.  
Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог статті 75 КАС є їх достовірність. Якщо документи, складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.
Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо такого правозастосування у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19, а також у постановах від 28.11.2019 у справі №120/4208/18, від 10.04.2020 у справі №400/2793/18, на які посилається ГУ ДПС у касаційній скарзі.
Висновок Верховного Суду полягає у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Така обставина, як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, стосовно фіктивності підприємства - контрагента має бути врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є безпідставним.
У справах №21-421а11, №21-5332а15, №21-1318а16, №21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним; обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, підлягає врахуванню адміністративним судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності ухвали суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений статтею 205 Кримінального кодексу України, з нереабілітуючих підстав.
Такий висновок в силу норм частини п`ятої статті 242, підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС підлягає врахуванню судом при застосуванні норм права до подібних правовідносин, оскільки  відступу від такої правової позиції Велика Палата Верховного Суду не зробила.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд в ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19.
Суди попередніх інстанцій, однак, ці висновки не врахували, що є порушенням норми частини п`ятої статті 242 КАС, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як наслідок суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК та, відповідно, дійшли  хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті  351 КАС суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 слід скасувати, а у задоволенні позову - відмовити.
Керуючись статтями 250, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс» відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко
М.М. Яковенко 
 М.М. Гімон ,
Судді Верховного Суду