Справа № 344/7720/21 
Провадження № 22-ц/4808/487/22 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
суддів:                                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В., 
секретаря                                        Возняк В.Д.,
за участю                представника апелянта, позивача Томащука В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Шамотайлом О.В. 17 грудня 2021 року, повний текст якого виготовлено 22 грудня 2021 року, за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :
В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивував тим, що з 01 червня 2016 року працював у відповідача на посаді вантажника готової продукції. Наказом директора від 31 березня 2021 року №85-к його було звільнено з посади вантажника служби логістики з 19 березня 2021 року за прогул без поважних причин згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України із виплатою грошової компенсації за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Вважає звільнення незаконним, оскільки наказ виданий з істотними порушеннями норм трудового законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. 
Так, при прийнятті роботодавцем оскаржуваного наказу не встановлено обставин вчинення працівником прогулу без поважних причин та вчинення дій, які б свідчили про наявність достатніх правових підстав для звільнення з роботи на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. З 12 лютого по 17 березня 2021 року він перебував на лікуванні, що підтверджується довідками та листками тимчасової непрацездатності. З 19 по 23 березня включно він перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-хірурга міської поліклініки №2 м. Івано-Франківська, про що свідчать відповідні записи та медична довідка. Відтак складені акти про відсутність у ці дні без поважних причин вважає такими, що не відповідають дійсності. Про оголошення догани 25 березня 2021 року його не повідомлялось, письмові пояснення не відбирались, такий наказ винесений ще під час перебування його на лікуванні. 
В день звільнення позивач був відсутній на роботі, а повідомлення від 31 березня 2021 року №7 про необхідність отримання трудової книжки надіслано не в день звільнення, а 01 квітня 2021 року. За допущені порушення вимог трудового законодавства на директора ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» складено протокол про адміністративне правопорушення. Прийняття оскаржуваного наказу із визначенням дати звільнення з роботи з 19 березня 2021 року, тобто з дати, що передує даті прийнятого наказу №85-к від 31 березня 2021 року суперечить вимогам статті 47 КЗпП України та унеможливлює його реалізацію, оскільки власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. 
У зв`язку з бездіяльністю відповідача та видачі незаконного наказу позивач безпідставно не отримував належну йому заробітну плату за період з 19 березня по 15 травня 2021 року в загальному розмірі 21 529,02 грн, за 58 календарних днів і з розрахунку середньоденної заробітної плати 371,19 грн. Крім того, йому не виплачена також компенсація щорічної основної відпустки тривалістю 19 днів, що є порушенням законодавства про працю. Крім того, до виплати підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня по 15 травня 2021 року в розмірі 16 703,55 грн. За наведених обставин просив позов задовольнити.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2021 року позов задоволено. Скасовано наказ директора ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» Іщака І.Б. № 85-к від 31 березня 2021 року «Про звільнення працівників». Поновлено ОСОБА_1 на посаді вантажника служби логістики ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат». Стягнуто з ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 березня по 17 грудня 2021 року в розмірі 70526,10 грн, 16 703,55 грн компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня по 15 травня 2021 року. Стягнуто з присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та із суми компенсації затримки розрахунку при звільненні за цим судовим рішенням всі обов`язкові платежі та внески.
Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» - адвокат Жарський Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги, що позивач систематично порушував правила трудового розпорядку, а відповідач обгрунтовано застосував до нього дисциплінарне стягнення – звільнення. Зокрема докази про поважність причин відсутності на роботі, надані позивачем, не є допустимими та належними доказами проведення медичного прийому та встановлення діагнозу за результатами такого огляду лікарем.
На думку представника апелянта, суд поновив з формальних підстав на роботі працівника, який не виконує свої трудові обов`язки та порушує правила внутрішнього трудового розпорядку, що негативно впливає на підприємницьку діяльність відповідача.
Саме по собі невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку отримати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Крім того, наказ про звільнення належним чином надісланий ОСОБА_1 та отриманий ним, що підтверджується повідомленням по вручення поштового відправлення. Відтак, на думку апелянта, підстав для задоволення позову у суду були відсутні.
Відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не подали.
В судовому засідання представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 не був членом первинної профспілкової організації, а отже і згода її виборного органу на звільнення не була необхідна.
Позивач доводів скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду. В судовому засіданні зазначив, що намагався повідомити адміністрації причини прогулу в зв`язку з станом здоров`я, проте через неприязні стосунки з начальником служби логістики, не зміг цього зробити. Крім того, підтвердив, що в порядку виконання оскаржуваного рішення отримав від відповідача компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, а після поновлення на роботі звільнився за власним бажанням з підприємства. 
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що повідомлення про необхідність отримання трудової книжки було надіслано відповідачем з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: не в день звільнення - 31.03.2021, а 01.04.2021. Разом з тим, трудова книжка передана позивачу особисто 15.04.2021 під час його перебування в адміністративному приміщенні ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат». Крім того, до застосування дисциплінарного стягнення від ОСОБА_1 письмові пояснення не зажадано. Встановлені вище обставини, суд вважав порушенням відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення - звільнення у разі прогулу, що є підставою для скасування оспорюваного наказу та поновлення позивача на роботі.
Також суд вважав, що відповідач не провів повний розрахунок із позивачем в день звільнення, а тому повинен понести відповідальність згідно вимог статті 117 КЗпП. Зокрема ОСОБА_1 не було виплачено компенсацію щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 19 днів за фактично відпрацьований час з 01.06.2020 по 19.03.2021 в розмірі 7590,31грн. З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2021 по день фактичного розрахунку, а саме по 15.05.2021, на переконання суду, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Суд також встановив, що період вимушеного прогулу позивача тривав з 19 березня по 17 грудня 2021 і становить 274 календарних днів, з яких 190 робочих. Враховуючи середньоденний заробіток позивача розмірі 371,19 грн суд стягнув 70 526,1 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат».
З вказаними висновками колегія погоджується не повністю.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01.06.2016 року працював у ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на посаді вантажника готової продукції служби логістики.
18.03.2021 виконуючим обов`язки начальника служби логістики ОСОБА_2 , комірником ОСОБА_3 та комірником ОСОБА_4 складено акт №8 про відсутність 18.03.2021 протягом усього робочого дня (з 08:00 до 17:00) на роботі вантажника ОСОБА_1 (а.с.14).
Позивач 19.03.2021 о 7:55:11, пройшовши прохідну, прибув на роботу і згідно даних системи пропуску здійснив вихід об 11:05:15 (а.с. 28).
Згідно акту №9 від 19.03.2021 «Про порушення трудової дисципліни» позивач цього дня не виконував свої обов`язки, а саме: не проводив розвантажувальні роботи тари з автомобілів, не завозив тару з рампи в склад експедиції, а на зауваження комірника реагував неадекватно (а.с. 15).
В подальшому були складені відповідні комісійні акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі протягом усього робочого дня 22.03, 23.03. та 24.03.2021 року (а.с. 16-18). Крім того 24.03.2021 року було складено акт №13 про те, що вантажник служби логістики ОСОБА_1 відмовився надати письмові пояснення відносно відсутності на роботі, викладені в акті №8 від 18.03.2021, №10 від 22.03.2021, №11 від 23.03.2021, а також письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, викладені в акті №9 від 19.03.2021 (а.с. 20).
24 березня 2021 року ОСОБА_1 було видано повідомлення №6 про те, що у випадку не виходів на роботу без поважних причин його буде звільнено згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України, оскільки будь-яких підтверджуючих документів про поважні причини не виходу на роботу ним на ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» не надавалось. Цього ж дня складено комісійний акт №13/1 про те, що ОСОБА_1 від ознайомлення та отримання вказаного повідомлення відмовився (а.с. 21-22).
На підставі подання в.о. начальника служби логістики ОСОБА_2 та акту про відмову від письмового пояснення від 24.03.2021 №13 директором ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» 25.03.2021 видано наказ №82-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 23).
Разом з тим позивач після оголошення йому догани і далі не з`являвся на роботу, не повідомляючи жодних причин своєї відсутності, зокрема 25.03, 26.03. та 29.03.2021 року, про що підприєством складено відповідні акти (а.с. 24-26).
Наказом ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» №85-к від 31.03.2021 ОСОБА_1 звільнено з роботи з 19.03.2021 згідно ч.4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин). При цьому, даним наказом передбачено виплату компенсації за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.06.2020 по 19.03.2021 (а.с. 9).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки).
Прогул є дисциплінарним проступком, до звільнення працівника з цієї підстави застосовується положення статей 147, 148, 149 КЗпП України.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).
Згідно зі статею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 76 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено, що, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу.
На підтвердження фактів відсутності позивача на робочому місці в період з 22.03.2021 по 29.03.2021 ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» складено ряд актів «Про відсутність на роботі ОСОБА_1 », зокрема: 22.03.2021 №10, 23.03.2021 №11, 24.03.2021 №12, 25.03.2021 №14, 26.03.2021 №15 та 29.03.2021 №16.
Як видно з копії табелю обліку використання робочого часу за березень 2021 18.03.2021 (05.03.2021, 06.03.2021 - вихідні дні), 22.03.2021, 23.03.2021, 24.03.2021, 25.03.2021, 26.03.2021, (27.03.2021, 28.03.2021 - вихідні дні), 29.03.2021, 30.03.2021, 31,03.2021 ОСОБА_1 поставлено прогули (пр) (а.с.27).
На підтвердження поважних причин відсутності на робочому місці позивач надав до суду лист КНП «Центр первинної медичної і консультативної діагностичної допомоги» від 21.10.2021 №773/69, в якому на основі даних медичної документації та записів МІС «Медікс» вказано, що він звертався на консультації до лікарів структурного підрозділу «Міська поліклініка №2» КНП «ЦПМКДД» 17.03, 22.03., 24.03, 29.03. та 31.03.2021 року (а.с.134).
Крім того, представником позивача подано до суду копію талона на прийом до лікаря СП «Міська поліклініка №2» на 29.03.2021 та довідка від 18.05.2021 на вимогу хворого про те, що він був на прийомі 29.03.2021 з 10:00 до 10:45 (а.с.87). 
Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що він звертався на прийом до лікаря 26.03.2021 року.
Відповідно до положень п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я №455 від 13.11.2001, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 №1005/6196 (надалі - Інструкція), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.
Пунктом 1.2. Інструкції, передбачено, що видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.
Згідно п.2.19. Інструкції особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.
Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що інформація про здійснення запису на прийом позивача через електронну систему  МІС «MEDICS» не є допустимими та належними доказами проведення прийому та встановлення діагнозу, який перешкоджає або допускає неможливість особистого виконання трудових обов`язків на встановленому робочому місці, в розумінні положень КЗпП України та ЦПК України.
Більше того систематичні звернення до лікарів, в результаті яких ОСОБА_1 так і не був виданий лікарняний листок, не можуть свідчити про тимчасову непрацездатність працівника.
Позивач не надав жодного належного доказу, що повідомив роботодавця про поважні причини своєї відсутності та пояснив, що не може виконувати покладені на нього обов`язки вантажника через тимчасові проблеми зі здоров`ям. Натомість, як вбачається з відповіді Управління держпраці в Івано-Франківській області від 29 квітня 2021 року на звернення позивача в.о. начальника служби логістики Данилюк Н.В. зазначив, що з письмовою заявою про надання відпустки ОСОБА_1 не звертався. 
У зв`язку з відсутністю зверненнь працівника адміністрація підприємства не мала можливості прийняти міри та запропонувати ОСОБА_1 тимчасову роботу з відповідними стану його здоров`я умовами праці, надати чергову відпустку поза визначеним графіком тощо, що б сприяло продовженню трудових відносин між сторонами.
Відтак, ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни, що виявилось у його відсутності на роботі без поважних причин 26.03 та 29.03.2021 року. Відповідно за ці прогули без поважних причин, які позивач допустив після оголошення йому догани, його було звільнено з роботи. Відповідачем при обранні виду стягнення у повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника.
Доводи позивача про порушення відповідачем вимог статті 149 КЗпП України в частині не відібрання у нього письмових пояснень, є безпідставними, оскільки при доведеності порушення працівником трудової дисципліни не відібрання у нього письмових пояснень з приводу своєї відсутності на роботі не може бути підставою для визнання наказу про звільнення позивача незаконним.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.
Відповідно до статті 43-1 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.
Оскільки ОСОБА_1 не був членом Первинної профспілкової організації ВАТ «Івано-Франківський хлібокомбінат», що підтверджується відповідною довідкою, згоди на розірвання з даним працівником трудового договору не надавалось.
При таких обставинах, колегія приходить до висновку про те, що відповідач законно звільнив позивача із займаної посади за вчинений прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення УКраїени 29.07.1993 №58 (далі- Інструкція) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Пунктом 4.2 даної Інструкції передбачено положення, відповідно до якого якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Разом з тим, даним пунктом визначено, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Стороною відповідача було заявлено, що позивач 31.03.2021 - у день звільнення був відсутній на роботі, при цьому позивачем дана обставина не було спростована, як і відсутність письмової згоди позивача на пересилання трудової книжки поштою.
Як встановлено судом повідомлення про необхідність отримання трудової книжки було надіслано відповідачем з порушення вказаних вище норм Інструкції, зокрема не в день звільнення - 31.03.2021, а 01.04.2021, що підтверджено копією квитанції про поштове відправлення №7601404693866 (а.с.62).
Відповідачем була передана трудова книжка позивачу особисто 15.04.2021 під час його перебування в адміністративному приміщенні ТДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат».
На переконання суду першої інстанції встановлені вище обставини, які вказують на порушення відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення, є підставою для визнання звільнення незаконним. Проте з цим висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки вказане порушення може бути враховане при вирішенні питання щодо стягнення середнбого заробітку за час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові, що не є предметом даного спору.
Таким чином, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи й порушення норм матеріального та процесуального права відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про доведеність позовних вимог в частині стягнення з ТДВ Івано-Франківський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 16 703,55 грн компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2021 по 15.05.2021.
Статтею 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як встановлено судом, позивачу не було виплачено компенсацію щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 19 днів за фактично відпрацьований час з 01.06.2020 по 19.03.2021 в розмірі 7590, 31грн. Оскільки відповідач прострочив виплату ОСОБА_1 розрахунку в день звільнення на момент звернення в суд строком на 45 днів за період з 31.03.2021 по 15.05.2021, вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обгрунтованою.
Натомість апеляційна скарга не містить доводів на спростування обставин прострочення розрахунку при звільненні, чи неправильності обчислення судом першої інстанції такого відшкодування. 
Більше того, як з`ясовано в засіданні апеляційного суду рішення суду в частині стягнення 16 703,55 грн компенсації вже виконане відповідачем. А відповідно до статті 239 КЗпП у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
А отже рішення суду в цій частині належить залишити без змін
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389,390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про скасування наказу директора Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» від 31 березня 2021 року №85-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », поновлення ОСОБА_1 на посаді вантажника служби логістики Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» та стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 березня 2021 року.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

       Головуючий                                                        В.А. Девляшевський
       Судді:                                                        І.В. Бойчук
                                                                       О.В. Пнівчук        
       
       Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2022 року