ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2022 р.           Справа№ 910/602/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Мальченко А.О. 
 
при секретарі         Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 15.02.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 06.10.2021 (повний текст складено 18.10.2021)
у справі №910/602/21 (суддя Приходько І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2"
про стягнення 2 706 602,69 грн,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 2 760 355,58 грн., з яких: 685 957,55 грн. - заборгованість за договором оренди залізничних вагонів №13-06/ЗРВ/2020 від 19.06.2020, 20 134,27 грн. - пеня, 2 054 263,76 грн. - штрафні санкції.
Позовні вимоги мотивовані тим, що, за доводами позивача, відповідач не виконав умови договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого виникла основна заборгованість. Також позивачем нараховані штрафні санкції, передбачені умовами договору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" основну заборгованість в розмірі 616 957,55 грн., пеню в розмірі 35 381,37 грн., штрафні санкції у розмірі 2  054 263,76 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 40 599,04 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву зі зменшенням розміру штрафних санкції на 90%.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення лише мотивовано загальними положеннями законодавства України щодо стягнення заборгованості, та не надано належної оцінки доводам відповідача. Також скаржник вказує на порушення судом першої інстанції статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Іоннікової  І.А., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/602/21.
Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про уточнення вимог за апеляційною скаргою, в якому останній просить, у разі задоволення апеляційної скарги стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 59 800,00 грн.
Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/602/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21, в якій викладено обґрунтоване клопотання про поновлення.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21. Призначено справу до розгляду на раніше визначену дату 15.02.2021.
21.01.2022 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 без змін.
Зокрема, позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій за клопотанням відповідача.
11.02.2022 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Зокрема відповідач зазначає, що обставини, які призвели до неможливості виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів та які виникли з причин, незалежних від відповідача були доведені відповідачем. Проте, у позивача не виникло жодних запитань щодо фактичних обставин, пов`язаних зі зміною середньо ринкового розміру орендної плти, та щодо дій АТ «Укрзалізниця», які спричинили ризики неплатоспроможності відповідача та відносно причинно-наслідкового зв`язку між діями АТ «Укрзалізниця» та фінансовим становищем відповідача.
15.02.2022 від відповідача через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21.
15.02.2022 від відповідача через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про забезпечення повороту виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21.
Відповідно до вказаної заяви, відповідач просив накласти арешт на все нерухоме майно, що належить позивачу, а також накласти арешт на грошові кошти позивача, що знаходяться на рахунках, належних товариству, у банківських установах, в межах суми грошових коштів, що підлягають стягненню на користь скаржника, у разі задоволення апеляційної скарги, а саме - 1 896 078,33 грн.
В обґрунтування зазначеної заяви про забезпечення повороту виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21, відповідач звертає увагу на недобросовісність дій позивача з отримання наказу Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №910/602/21, в той час як останньому було достеменно відомо про апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21, а тому, за твердженнями відповідача, наявними є обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення повороту виконання шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках позивача та на все нерухоме майно, належне останньому, в межах суми грошових коштів, що підлягають стягненню на користь відповідача, у разі задоволення апеляційної скарги, а саме - 1  896  078,33 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" про забезпечення повороту виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 відмовлено.
Представники позивача та відповідача з`явилися в судове засідання 15.02.2022 та надали пояснення по суті апеляційної скарги.
В судовому засіданні 15.02.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 19.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" (орендодавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" (орендар) було укладено Договір оренди залізничних вагонів №13-06/ЗРВ/2020 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування залізничний рухомий склад - вагони-хопери у кількості 100 одиниць, що належать орендодавцю на праві власності, далі за договором (РС/вагони) (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 1.2. договору, номери, модель, рік випуску, дата останнього і наступного планового ремонту, балансова вартість РС, загальна кількість вагонів, строк оренди вагонів, які передаються в оренду визначаються вказується в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору на кожну партію РС, які є невід`ємною частиною даного договору.
Згідно з п. 1.3. договору передання вагонів в оренду і їх повернення з оренди, оформлюється Актом прийому-передачі, підписаним обома сторонами, який є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 1.8. договору визначено, що загальна вартість договору - це загальна сума, яку повинен сплатити орендар орендодавцю за строк, на який передано РС в оренду згідно з п. 1.9. Узгоджена в п. 4.1. Вартість договору визначається на період його укладення та підлягає корегуванню під час дії договору, у випадках передбачених договором.
Відповідно до п. 2.1. договору орендодавець передає узгодженими партіями РС в оренду на території залізничних станцій, місцезнаходження яких вказується орендарем в залізничних інструкціях. Датою прийому в оренду є дата підписання Акту прийому-передачі. Сторони зобов`язані забезпечити прибуття уповноважених представників сторін у місце передачі вагонів.
У п. 2.3. договору визначено, що РС вважається переданим орендарем і прийнятий орендодавцем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі РС з оренди на станції, вказаній орендодавцем у межах країни. Акт приймання-передачі РС при поверненні з оренди підписується уповноваженими представниками сторін після прибуття технічно справних та очищених РС на станцію, зазначену орендодавцем в транспортній інструкції та складання актів технічного огляду.
Пунктом 2.13. визначено, що оплата залізничного тарифу до станції, зазначеної орендарем в транспортній інструкції після прийняття вагонів в оренду, здійснюється за рахунок орендодавця. Оплата залізничного тарифу до станції приймання-передачі із оренди, зазначеної орендодавцем в транспортній інструкції, здійснюється за рахунок орендаря.
Згідно з п. 4.8. договору, у разі зміни ринкових цін на оренду в бік її збільшення (зменшення), сторони зобов`язуються досягти домовленостей і підписати відповідну угоду протягом 14 календарних днів з моменту відправки орендодавцем повідомлення про підвищення орендної плати. При відмові орендаря від перегляду орендної плати та підписання відповідної додаткової угоди, орендодавець має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку. В такому випадку, договір вважається розірваним в односторонньому порядку з дня, наступного за днем отримання повідомлення орендодавця, спрямованого в тому числі засобами електронного зв`язку. При цьому, орендар зобов`язується протягом 20 календарних днів за свій рахунок повернути PC орендодавцю згідно з отриманими інструкціями на умовах п. 2.2.
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку оренди РС і виконання всіх зобов`язань сторін за договором (пункт 10.1. договору).
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання умов договору орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у користування 100 вагонів за актами приймання-передачі: № 1 від 01.07.2020, № 2 від 03.07.2020, № 3 від 03.07.2020, № 4 від 04.07.2020, № 5 від 06.07.2020, № 6 від 07.07.2020, № 7 від 08.07.2020, № 8 від 10.07.2020, № 9 від 12.07.2020, № 10 від 13.07.2020, № 11 від 14.07.2020, № 12 від 15.07.2020. Строк оренди кожної окремої групи вагонів, перелічених у актах склав один рік.
Матеріалами справи також підтверджується, що між сторонами було укладено додаткові угоди до договору: № 1 від 29.07.2020, № 2 від 31.08.2020, № 3 від 01.10.2020, якими, зокрема, вносилися зміни до договору у частині порядку здійснення передоплати, надання згоди на оперування залізничними вагонами, вартості оренди за один вагон, встановлення правил електронного документообігу між контрагентами.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, за доводами позивача, відповідач не виконав умови договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого виникла основна заборгованість. Також позивачем нараховані штрафні санкції, передбачені умовами договору.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції тим, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заборгованість з оплати орендних платежів, нараховані штрафні санкції, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог
При цьому судом першої інстанції враховано, що загальна сума неустойки за несвоєчасну поставку товару не перевищує 11% від суми правочину, що має достатні підстави вважатися розумним та пропорційним заходом захисту інтересів кредитора.
Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2", колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 616  957,55 грн.
Стосовно зменшення розміру штрафних санкції на 90%, що є предметом апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджується, що оскільки відповідачем були порушені грошові зобов`язання у частині сплати орендної плати, зокрема, за жовтень 2020 року (затримка оплати складала більше 30 календарних днів), позивач скористався правом на розірвання договору в односторонньому порядку, передбаченим п. 7.10. договору.
Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Судом першої інстанції вірно встановлено та перевірено колегією суддів, що позивач обґрунтовано скористався наданим йому договором правом на одностороннє розірвання договору, направивши на адресу відповідача засобами електронної пошти письмове повідомлення № 676-12/11-20 від 12.11.2020.
У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 35 381,37 грн. а також штрафні санкції у розмірі 2 054 263,76 грн.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).
За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Так, у п. 7.2. договору сторони погодили, що за несвоєчасне перерахування орендних платежів Орендар зобов`язується сплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення платежу. Оплата пені не звільняє орендаря від сплати основного боргу.
У пункті 7.10. сторони погодили, що при затримці оплати орендної плати за договором більше ніж на 30 календарних днів, або порушення орендарем умов п. 1.2., п. 1.7. договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати штрафу в розмірі 10% відсотків від вартості договору, яка розраховується як загальна сума орендної плати, що повинна бути сплачена орендарем протягом усього строку, на який передано вагони в оренду, виходячи з гривневого еквіваленту орендної ставки, що вказана в п.4.1. договору.
Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.
Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").
У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань ).
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та штрафу за порушення передбаченого у пункті 7.10., яким сторони погодили, що при затримці оплати орендної плати за договором більше ніж на 30 календарних днів, або порушення орендарем умов п. 1.2., п. 1.7. договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати штрафу в розмірі 10% відсотків від вартості договору, яка розраховується як загальна сума орендної плати, що повинна бути сплачена орендарем протягом усього строку, на який передано вагони в оренду, виходячи з гривневого еквіваленту орендної ставки, що вказана в п.4.1. договору, судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлені до стягнення суми обчислені позивачем арифметично вірно, обґрунтовано та у відповідності до приписів чинного законодавства, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання умов договору підлягає пеня у розмірі 35 381,37 грн. а також штраф у розмірі 1  935  668,00 грн.
Щодо стягнення штрафу за порушення передбаченого п.п. 7.2.1 п. 7.2 Договору, за порушення терміну оплати за перший та/або наступні місяці більше як на 15 календарних днів, Орендодавець має право додатково вимагати від Орендаря сплати штрафу в розмірі 10% від суми, що підлягає передоплаті за місяць оренди, колегія суддів зазначає таке.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Однак стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 15 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, як уже зазначалося вище, з встанволених колегією суддів обставин справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором на строк понад 30 календарних днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 15 календарних днів.
Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 15 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.
Тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу на строк понад 30 календарних днів; у решті штрафу слід відмовити.
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України , достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Щодо доводів скаржника про можливість зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав обумовлюють право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.
Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України ).
Згідно з приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Судом першої інстанції вірно враховано, що загальна сума неустойки за несвоєчасну поставку товару не перевищує 11% від суми правочину, що має достатні підстави вважатися розумним та пропорційним заходом захисту інтересів кредитора, у зв`язку із чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у даному клопотання. Надавши правову оцінку доводам викладеним в апеляційній скарзі колегія суддів також не знайшла підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з прийняттям нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 118  595,76 грн.
Як зазначалось колегією суддів вище, 15.02.2022 від відповідача через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21. До заяви відповідачем додано: копію наказу від 16.11.2021 у справі №910/602/21; копію платіжних вимог №67657729 від 24.11.2021; копію платіжного доручення №727008544 від 25.11.2021; копію платіжної вимоги на примусове списання коштів №67657729 від 24.11.2021; копію розпорядження №67657729 від 25.11.2021; копію платіжного доручення № 67657729 від 29.11.2021; копію постанови від 30.11.2021 про закінчення виконавчого провадження.
Дослідивши дану заяву про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:
1) закриває провадження у справі;
2) залишає позов без розгляду;
3) відмовляє в позові повністю;
4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. ст. 333 ГПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.  До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення.
Отже, поворот виконання рішення є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на встановлені вище підстави для часткового скасування рішення суду першої інстанції, а також з огляду на наявні в матерілах справи належні та допустимі докази виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21, у суду апеляційної інстанції є правові підстави для задоволення заяви відповідача про поворот виконання рішення в скасованій частині в розмірі 118  595,76 грн.
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається пропорційно на учасників спарви.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 - скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 3, офіс 815; ідентифікаційний код: 41515562) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" (01030, м. Київ, вул. Рейтерська, буд. 6А; ідентифікаційний код: 41277885) основну заборгованість в розмірі 616 957, 55 грн., пеню в розмірі 35 381,37 грн., штрафні санкції у розмірі 1  935 668,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 38  820, 10 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.»
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" (01030, м. Київ, вул. Рейтерська, буд. 6А; ідентифікаційний код: 41277885) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 3, офіс 815; ідентифікаційний код: 41515562) 2668,40 грн. витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/602/21 задовольнити.
В поворот виконання рішення стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тегра Лоджистікс" (01030, м. Київ, вул. Рейтерська, буд. 6А; ідентифікаційний код: 41277885) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика-2" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 3, офіс 815; ідентифікаційний код: 41515562) 118  595,76 грн. штрафних санкцій та 1778,94 грн. витрат по сплаті судового збору.
Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
Матеріали справи №910/602/21 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст складено 18.04.2022.

 Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                А.О. Мальченко