ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3750/22 Справа № 214/9545/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/9545/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі -  ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхового Товариства "Домінанта", 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Саксаганського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 січня 2022 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У  грудні 2019   року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 18 жовтня 2018 року позивачка ОСОБА_1 рухалась на автомобілі Ауді 80, д.н. НОМЕР_1 по вул. Каспійській у м. Кривому Розі в напрямку вулиці Сагайдачного. На перехресті вул. Каспійської та Сагайдачного, при здійсненні нею маневру поворот наліво, попередньо включивши сигнал повороту, та пригальмувавши, авто ззаду – «Тойота Каріна», при обгоні її зліва, в`їхав в її автомобіль. Вона викликала поліцейських, вони приїхали на місце ДТП і склали Європротокол. Автомобілем, що скоїв ДТП керував водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Полісу №АМ/5124467 від 11.09.2018 року про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Договору добровільного страхування наземного транспорту – страхова сума за договором становить 100 000 гривень. 
Після складання Європротоколу, позивачка відразу зателефонувала до своєї страхової компанії, на що їй відповіли, що саме складання Європротоколу засвідчує повну провину відповідача, і що матеріальну відповідальність несе саме його страхова компанія.
Також, вона відразу звернулася до страхової компанії відповідача – СТ «Домінанта», але лист прибув назад, в зв`язку з не існуванням за даною адресою такого підприємства. Так, на всіх сайтах - офіційна адреса «Домінанта» - АДРЕСА_2 , але насправді такого підприємства за даною адресою не існує, про що свідчить відмітка Укрпошти на конверті. 
Згідно висновку експерта-товарознавця сума матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля Ауді 80 складає 22 720,00 грн. 
Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент ДТП, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, тобто, від 25 500 гривень, 2% становить 510 грн., у зв`язку з чим сума страхового відшкодування, яка має бути сплачена позивачці, з урахуванням обов`язкового ліміту і франшизи, складає 25 500 грн. – 510 грн. = 24 990 грн.
Також, позивачкою було направлено весь пакет документів до МТСБ, про шо свідчать відповідні квитанції з пошти, але їй зателефонували з МТСБ і сказали, що вона поставлена в чергу на виплату, черга сягає тисячі людей, і перші в списку особи, які стягують кошти за рішенням суду. Отже, вона до спливу терміну подачі документів, звернулась до відповідача, тому строк подачі позову до суду за захистом своїх майнових прав з моменту звернення із заявою до МТСБУ, і відповідно, застосування редакції Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка діяла на дану дату є не пропущеним. 
Оскільки, встановленим є факт заподіяння шкоди при даному ДТП за вини відповідача ОСОБА_3 , то він і має нести відповідальність за спричинену шкоду, а саме: витрати на відновлювальний після ДТП ремонт автомобіля в сумі, що перевищує розмір страхового відшкодування та втрату товарної вартості автомобіля.
Посилаючись на викладене, просила суд: стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь страхове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 24 990,00 грн., а з відповідача ОСОБА_3 – 22 720,68 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 850,00 грн. витрат на проведення оцінки, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Саксаганського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У травні 2020 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із уточненим позовом до ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просили стягнути солідарно на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 24 990,00 грн., а з відповідача ОСОБА_3 – 22 720,68 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 850,00 грн. витрат на проведення оцінки, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Уточнивши позовні вимоги у вересні 2020 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд: стягнути з ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України солідарно на користь позивачів матеріальну шкоду у розмірі 24 990,00 грн., 850,00 грн. витрат на проведення оцінки та судові витрати, а також 5 000,00 грн. моральної шкоди, відшкодування якої покласти на відповідача ОСОБА_3 .
Уточнені позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 внаслідок події наніс позивачам моральну шкоду, яку вони оцінюють у 5 000,00 грн., оскільки позивач є опікуном своєї тітки ОСОБА_4 , та, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, він не має можливості повноцінно виконувати обов`язки опікуна, що є причиною моральних страждань.
Уточнивши позовні вимоги у жовтні 2021 року та зазначивши співвідповідачем у справі Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Домінанта» (надалі – ТОВ «СК «Домінанта»), позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд: стягнути з ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України та ТДВ «СК «Домінанта» солідарно на користь позивачів матеріальну шкоду у розмірі 24 990,00 грн., 850,00 грн. витрат на проведення оцінки та судові витрати, а також 5 000,00 грн. моральної шкоди, відшкодування якої покласти на відповідача ОСОБА_3 .
Рішенням Саксаганського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «СК «Домінанта» на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП кошти в розмірі 22720 гривень 68 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень 00 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 гривень 00 коп. 
Стягнуто з ТОВ «СК «Домінанта» на користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку з проведенням експертного дослідження в розмірі 850 гривень 00 копійок та судовий збір в розмірі 764 гривні 00 копійок. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, вирішивши питання про розподіл судових витрат, понесених ним на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та розглянуто уточнену позовну заяву, яка подана позивачем ОСОБА_2 , однак питання щодо залучення останнього до участі у справі у якості співпозивача судом взагалі не вирішувалося, провадження за його позовними вимогами так і не було відкрито. Крім того, зазначає, що за позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди позивачами не було сплачено судовий збір, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.
Відповідач вважає, що судом невірно застосовано положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, адже позивачка ОСОБА_1 взагалі не навела у позові жодних аргументованих доводів в чому ж саме полягає завдана їй моральна шкода, а позивач ОСОБА_2 обґрунтував завдання моральної шкоди тим, що він є опікуном ОСОБА_4 і внаслідок пошкодження авто він не має можливості повноцінно виконувати обов`язки опікуна, що, на думку відповідача, є неналежним доказом заподіяння моральної шкоди, адже позивачем не надано суду доказів, що здійснення ним обов`язків опікуна потребує обов`язкового використання транспортного засобу, як і не доведено, що вказане авто є єдиним транспортним засобом, яке він може використовувати для здійснення догляду за своєю тіткою. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2018 року о 20.40 год. на перехресті вул. Каспійської та Сагайдачного м. Кривого Рогу відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «Ауді 80», д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 контактував з автомобілем «Тойта Каріна» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 внаслідок чого автомобіль «Ауді 80», отримав механічні пошкодження.
18.10.2018 року учасниками ДТП, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). При цьому, вказаний поліс підписаний сторонами без зауважень, в графі «Мої зауваження» ОСОБА_1 просила розглянути питання в короткий термін (а.с.14).
Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 18.10.2018 року, зіткнення відбулося в ліву фару та крило автомобіля "Ауді 80", д.н.з. НОМЕР_1 , правою стороною бампера автомобіля "Тойта Каріна", д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.11-13).
На момент ДТП ОСОБА_2 мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ "СК "Альфа-Гарант" АМ№5124467, дійсний з 11.09.2018 року по 10.09.2019 року (а.с.8-9).
Відповідач ОСОБА_3 на момент ДТП мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ "СК "Домінанта" АМ№2660872, чинний станом на 18.10.2018 року (а.с.65).
Ухвалюючи рішення в частині стягнення з ТДВ "СК "Домінанта" на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, спричиненої в результаті настання дорожньо-транспортної події, в сумі 22 720,68 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ТДВ "СК "Домінанта" повинно відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю водія ОСОБА_3 , яке призвело до пошкодження автомобіля позивача, оскільки повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) встановлена вина ОСОБА_3 у настанні ДТП, а, отже, цей випадок є страховим.
Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині наявності правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_3 обов`язку з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у визначеному позивачами розмірі, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди – і серед інших, – наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода – це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною – є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.
Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 внаслідок події наніс позивачам моральну шкоду, яку вони оцінюють у 5 000,00 грн., оскільки позивач є опікуном своєї тітки ОСОБА_4 , та у зв`язку з пошкодженням автомобіля він не має можливості повноцінно виконувати обов`язки опікуна, що є причиною моральних страждань (а.с. 187).
Натомість, позовна заява взагалі не містить доводів про те, які моральні страждання перенесла позивачка ОСОБА_1 та не містить обгрунтування про те, яким же чином пошкодження транспортного засобу, яким в момент дорожньо-транспортної пригоди керувала позивачка ОСОБА_1 , перешкоджає позивачеві ОСОБА_2 виконувати обов`язки опікуна та завдає йому моральних страждань.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що, заявляючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їм шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача ОСОБА_3 , що на підставі статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.
Отже, позивачами не доведено належними та допустимими доказами
факту заподіяння їм моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, а тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в оскаржуваній частині, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Таким, чином судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн., підлягають компенсації за рахунок позивачів, у рівних частинах з кожного, тобто по 576,30 грн.
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення   Саксаганського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  до  ОСОБА_3  про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди  -скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  до  ОСОБА_3  про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 (тридцять) копійок.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 (тридцять) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2022 року.

Головуючий: 

Судді: