У Х В А Л А 

22 лютого 2022 року
м. Київ
 
Справа № 909/50/18
Провадження № 12-4гс22
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаКатеринчук Л. Й.,
суддів Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
 
перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду
справи № 909/50/18
за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року (у складі колегії: головуючий суддя - Галушко Н. А., судді Желік М. Б., Орищин Г. В.)
та рішення Господарського суду  Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року (суддя Рочняк О. В.)
у справі за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
про визнання недійсними рішень зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», оформлених протоколами № 5/14 від 30 липня 2014 року та № 27 від 27 листопада 2015 року,
У С Т А Н О В И Л А
1. У січні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД»(далі - ТОВ «КГД-БУД», відповідач) про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», оформлених протоколами № 5/14 від 30 липня 2014 року та № 27 від 27 листопада 2015 року (далі - спірні рішення).
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не повідомлявся про скликання зборів, на яких ці рішення були прийняті, з порядками денними таких зборів не ознайомлювався, участі у зборах не брав, протоколи зборів не підписував, оригінали протоколів зборів у ТОВ «КГД-БУД» відсутні, що свідчить про порушення корпоративних прав позивача, який станом на дати прийняття спірних рішень був учасником ТОВ «КГД-БУД».
3. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року, позов задоволено частково, визнано недійсним рішення зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», оформлене протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, у задоволенні вимоги про визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, відмовлено.
4. Місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку, що позивач мав правові підстави для звернення до суду з позовом у цій справі, оскільки станом на дату проведення загальних зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», на яких були прийняті спірні рішення, був учасником ТОВ «КГД-БУД», обрав належний та ефективний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів. 
5. Визнаючи недійсним рішення зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», оформлене протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, суди виходили з того, що загальні збори учасників ТОВ «КГД-БУД», на яких приймалося це рішення, проводились з порушенням процедури їх скликання: в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача у встановленому законом порядку та у визначені строки про скликання цих зборів, зокрема про дату, час, місце їх проведення та порядок денний; факт участі позивача в цих зборах є недоведеним та наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується; згідно з висновками проведених у справі судових експертиз підпис позивача на протоколі зборів № 27 від 27 листопада 2015 року виконаний не позивачем, а іншою особою. За висновками судів, недотримання процедури скликання та проведення зазначених зборів призвело до порушення корпоративних прав позивача, який був позбавлений можливості реалізувати своє право на управління справами ТОВ «КГД-БУД» шляхом участі у зборах, ознайомлення з документами, що виносилися на розгляд зборів, висловлення своєї думки щодо питань порядку денного.
6. Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, суди виходили з того, що хоча в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини повідомлення позивача у встановлені законом порядку і строки про скликання загальних зборів учасників товариства, на яких приймалися спірні рішення, а саме про дату, час, місце їх проведення та порядок денний, проте матеріалами справи, зокрема висновками проведених у справі судових експертиз, підтверджується факт того, що позивач брав участь у зборах ТОВ «КГД-БУД», що відбулися 30 липня 2014 року, а також у голосуванні та прийнятті рішень на цих зборах, підписував протокол зборів № 5/14 від 30 липня 2014 року.
7. У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк», третя особа 1) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року скасувати в частині задоволення позову про визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
8. Як на підставу касаційного оскарження прийнятих у цій справі судових рішень АТ «Укрексімбанк» послалося на пункт 1 абзацу першого частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначило, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також не враховано викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19 висновків, відповідно до яких в особи, яка подала позов про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства і станом на дату прийняття спірного рішення була учасником господарського товариства, проте відчужила свої корпоративні права в цьому товаристві і на дату подання позову не є його учасником, відсутнє право на подання такого позову.
9. Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року в частині відмови у позові про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «КГД-БУД», оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року.
10. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, неправильно застосували норми матеріального права (статтю 167 Господарського кодексу України, частину першу статті 10, частину першу статті 58 Закону України «Про господарські товариства»), порушили норми процесуального права (частину першу статті 73, частину першу статті 74, частину першу статті 86 ГПК України) та не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 16 квітня 2019 року у справі № 915/508/18, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/21845/16, від 20 червня 2018 року у справі № 910/3611/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 904/5857/17.
11. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалами від 16 грудня 2021 року та 10 січня 2022 року відкрив касаційні провадження за касаційними скаргами АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року, призначив касаційні скарги до розгляду у судовому засіданні, надав учасникам справи строк для подання відзивів на касаційні скарги.
12. Відповідно до частини четвертої статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.
13. Ухвалою від 03 лютого 2022 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду справу № 909/50/18 за касаційними скаргами АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частин четвертої та п`ятої статті 302 ГПК України.
14. За змістом частини четвертої статті 236 ГПК України вбачається, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при виборі та застосуванні таких норм права.
15. Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у підпунктах 7.2.6-7.2.8 пункту 7.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, та зауважив про наявність виключної правової проблеми у справах з подібними правовідносинами, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
16. Колегія суддів зазначила, що не погоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у підпунктах 7.2.6-7.2.8 пункту 7.2 постанови від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, та вважає за необхідне відступити від цих висновків з огляду на таке.
17. З аналізу частини другої статті 4 та пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України вбачається, що чинне процесуальне законодавство передбачає можливість для учасника юридичної особи, який вибув, бути учасником корпоративного спору. Колегія суддів зауважила, що застосування цього підходу в судовій практиці є сталим і підтверджується висновками, викладеними у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 456/2-6/11, у постанові Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 667/3881/15-ц, у постановахКасаційного господарського суду від 15 січня 2020 року у справі № 913/285/19 та від 28 березня 2018 року у справі № 908/2027/16.
18. Прийняті рішення загальних зборів учасників господарського товариства, зокрема і ті, що оформлені підробленими чи помилковими протоколами, тягнуть за собою певні наслідки, визначені змістом самого рішення, які в кожному конкретному випадку є різними. Прийняття рішення, яке не породжує жодних наслідків, не відповідає меті та сенсу прийняття цього рішення. Метою подання таких позовів (про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства) є усунення наслідків, спричинених прийнятими рішеннями. Ці позови фактично направлені на відновлення становища, яке існувало до прийняття оспорюваних рішень, якими були порушені права позивача, що є ефективним та належним способом захисту, який узгоджується зі способами захисту порушеного права, визначеними у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
19. Саме попередній учасник товариства, який станом на дату прийняття спірних рішень загальних зборів був учасником товариства, має інтерес у досягненні правової визначеності щодо факту прийняття того чи іншого рішення, оскільки такі рішення залежно від конкретних обставин можуть впливати (порушувати) як на корпоративні, так і майнові права цього (попереднього) учасника, а така позовна вимога направлена на відновлення становища, яке існувало до прийняття оспорюваних рішень.
20. Є необхідним дослідження судами фактичних обставин, зокрема щодо фактичного проведення зборів учасників, підробки протоколу зборів, яким оформлені спірні рішення, відповідності змісту спірного рішення закону, статуту тощо, оскільки лише за результатом дослідження та оцінки наявних у матеріалах справи доказів, доводів і заперечень сторін можна з достовірністю встановити ці обставини. 
21. Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п`ятою статті 302 ГПК України, передбачає наявність виключної правової проблеми, яку містить ця справа, і вирішення такої проблеми необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
22. Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має, як правило, оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.
23. Кількісний критерій ілюструє те, що певна проблема постала не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням питання, щодо якого постає проблема.
24. З погляду якісного критерію на виключність правової проблеми можуть вказувати:
- відсутність чи неефективність процесуальних механізмів її вирішення, що зумовлює необхідність використання повноважень Великої Палати Верховного Суду (процесуальний аспект);
- відсутність чи неефективність матеріальних гарантій реалізації, охорони та захисту фундаментальних прав і свобод, унаслідок чого обґрунтованість обмежень останніх може зумовлювати необхідність використання повноважень Великої Палати Верховного Суду (матеріальний аспект).
Такий правовий висновок викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
25.Обґрунтовуючи ознаки кількісного критерію виключної правової проблеми в цій справі, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що неоднозначність висновків Великої Палати Верховного Суду, існування у такій категорії справ змішаних підстав недійсності рішень загальних зборів та взаємопов`язаність цих двох підстав свідчать про наявність у невизначеній кількості справ цієї категорії, які вже існують, виключної правової проблеми, що потребує вирішення шляхом роз`яснення та уточнення висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в пункті 7.2 постанови від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19.
26. Переглядаючи оскаржувані судові рішення у справі № 906/1336/19 на предмет правильності їх висновку про наявність в позивача права на звернення з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників господарського товариства, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2021 року (пункт 7.2), сформувала такі висновки:
- позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів може бути спрямована на настання різних правових наслідків залежно від підстав, з яких таке рішення оспорюється (підпункт 7.2.4 пункту 7.2 цієї постанови);
- учасник товариства може звернутися з такою позовною вимогою (про визнання недійсним рішення загальних зборів), посилаючись на порушення порядку скликання загальних зборів чи порядку ухвалення рішення загальних зборів, наприклад на неповідомлення чи невчасне повідомлення позивача про їх проведення, на прийняття загальними зборами рішення з питання, не передбаченого порядком денним, тощо. У подібних випадках може бути порушене корпоративне право учасника брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому законом та статутом товариства. Унаслідок такого порушення воля або волевиявлення товариства в особі його вищого органу могли бути спотворені через спотворення волі або волевиявлення учасника - особи, яка входить до складу такого органу, адже учасники, діючи разом як вищий орган товариства, формують волю і волевиявлення товариства. У цьому разі позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства спрямована на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили (його анулювання зі зворотною силою в часі) внаслідок набрання законної сили судовим рішенням про задоволення такої позовної вимоги (підпункт 7.2.5 пункту 7.2 цієї постанови);
- рішення загальних зборів учасників товариства, яке за своїм змістом не відповідає закону, не створює правових наслідків, оскільки застосування імперативної норми закону не може залежати від волі приватних осіб. Такі ж наслідки настають, якщо рішення загальних зборів учасників товариства за своїм змістом не відповідає правомірним нормам статуту, оскільки останній є локальним нормативним актом юридичної особи. Не може створювати правових наслідків і рішення загальних зборів учасників товариства, які насправді не було проведено, хоча на підтвердження такого рішення складений протокол (помилковий, підроблений тощо). У подібних випадках позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства спрямована не на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили, яке не створює правових наслідків незалежно від прийняття судом відповідного рішення, а на захист інтересу щодо правової визначеності. Судове рішення про задоволення відповідного позову не приводить до анулювання рішення загальних зборів учасників товариства, але знімає сумніви з цього приводу (підпункт 7.2.6 пункту 7.2 цієї постанови);
- якщо позивач посилається на те, що загальні збори товариства насправді не відбулися, а протокол зборів виготовлено значно пізніше, за таких умов позовна вимога спрямована не на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили (оскільки, на думку позивача, таке рішення не було прийняте взагалі), а на захист інтересу в досягненні правової визначеності щодо рішень, які приймалися або не приймалися органом юридичної особи. Водночас такий інтерес можуть мати лише актуальні учасники товариства, зокрема особа, яка стала учасником товариства замість позивача, який відчужив свою частку в статутному капіталі товариства та передав її до моменту звернення до суду з позовом, але не сам позивач (підпункт 7.2.7 пункту 7.2 цієї постанови);
- якщо позивач відчужив свою частку в статутному капіталі та передав її до моменту звернення до суду з позовом (про визнання недійсним рішення загальних зборів, які насправді не відбулися, а протокол зборів виготовлений значно пізніше у часі (підроблений, помилковий), у такому випадку позивач не довів порушення своїх корпоративних прав або інтересів на час звернення з позовом до суду, у зв`язку із чим у позові слід відмовити (підпункт 7.2.8 пункту 7.2 цієї постанови).
27. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважала, що для правильного розуміння висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 7.2 постанови від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, потребують вирішення, роз`яснення та уточнення такі питання: 
- чи може оскаржити до суду рішення загальних зборів учасників господарського товариства особа, яка станом на дату прийняття цього рішення була учасником товариства, проте на дату подання такого позову не є учасником товариства, у разі, якщо в обґрунтування підстав недійсності спірних рішень у позовній заяві вона посилається на порушення порядку скликання та проведення зборів (неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про їх проведення, прийняття загальними зборами рішення з питання, не передбаченого порядком денним, тощо) або оскаржує рішення загальних зборів з обох підстав (як порушення порядку скликання та проведення зборів, так і фактичне непроведення зборів, підроблення протоколу, невідповідність рішення закону, статуту) ? 
- чи порушуються у такому випадку корпоративні права та інтереси цієї особи та якщо порушуються, то які ?
28. Велика Палата Верховного Суду зазначає що такі питання не відображають виключної правової проблеми, яка пов`язана із застосуванням положень корпоративного законодавства чи способів захисту цивільних прав. Проблема застосування належного способу захисту і визначення особи, права якої порушено у такому випадку, залежить від обґрунтування позивачем того, в чому полягає порушення прав заявника, якими доказами воно підтверджується. Отже, зазначена правова проблема пов`язана із доказуванням та оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі. У залежності від такої оцінки суд застосовує положення статей 15 - 16 ЦК України. 
29.У справі № 906/1336/19 Велика Палата Верховного Суду вирішувала про можливість надання судового захисту особі, яка продала належну їй частку у статутному капіталі товариства, а після цього звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним рішення зборів учасників товариства про продаж прав інтелектуальної власності, належних товариству, які, за її твердженням, взагалі не проводилися, а протокол зборів було сфальсифіковано. Вимоги про відшкодування збитків позивачем до відповідачів не заявлялися. З огляду на такі обставини справи Велика Палата Верховного Суду зробила свої правові висновки про те, що позовна вимога спрямована не на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили (оскільки, на думку позивача, таке рішення не було прийняте взагалі), а на захист інтересу в досягненні правової визначеності щодо рішення зборів засновників. А такий інтерес може бути лише в актуального учасника товариства. Велика Палата Верховного Суду не робила висновків щодо неможливості в цілому для учасника товариства, який вибув, заявляти вимоги про визнання недійсним рішення зборів учасників, яким порушено майнові права такого учасника (завдано йому збитків), оскільки такі вимоги не були предметом спору у справі № 906/1336/19.
30.Відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. 
31.Європейський суд з прав людини пов`язує дотримання принципу правової визначеності із забезпеченням єдності судової практики. Однак суд не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон під час проведення реформ або запровадження покращень. Разом з тим наявність глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх усе ж таки призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.
32.При визначенні того, чи наявність протилежних судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), ураховується: 1) чи наявні «глибокі і довгострокові розходження» у відповідній судовій практиці національних судів; 2) чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей та 3) чи були такі механізми запровадження і, якщо так, то чи були вони ефективні.
33.Велика Палата Верховного Суду зауважує на тому, що виходячи із телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 302, 303 ГПК України та статей 13, 36 Закону № 1402-VIII, можна зробити висновок, що господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. 
34.Ураховуючи зазначене, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики, для відступу від висловлених раніше правових позицій Велика Палата Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави, її попередні рішення мають бути помилковими чи застосований у цих рішеннях підхід має очевидно застаріти внаслідок розвитку у певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
35.Разом з тим, передаючи справу № 909/50/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною четвертою статті 302 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не навів обґрунтування того, що застосування положень цивільного законодавства відповідно до правових висновків, викладених у пункті 7.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, не спроможне забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні норм цивільного законодавства, може призвести до ризику створення перепон під час проведення реформ або запровадження покращень, має наслідком наявність глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх, що може мати наслідком порушення права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції.
36. Отже, Велика Палата Верховного Суду не вбачає у правовому питанні, переданому на її розгляд для уточнення правової позиції з можливим відступом від висновків, викладених нею у справі № 906/1336/19, наявності глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними питаннями. Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду не обґрунтовано, в чому вбачається складність застосування відповідних положень законодавства у зазначеній правовій ситуації, невизначеність поставлених судом правових питань на нормативному рівні, неможливість подолання проблеми існуючими процесуальними механізмами. 
37. Передаючи справу № 909/50/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду послався на положення статей 15, 16 ЦК України, частини другої статті 4 та пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, однак не навів достатніх мотивів, необхідних для відступу від зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду відповідно до характеру спірних правовідносин, не вказав на неоднозначність чи суперечливість таких висновків, їх непослідовність чи неможливість застосування.
38. Відтак доводи Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про необхідність відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 7.2 постанови від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, є необґрунтованими. 
39. Водночас на розгляд Великої Палати Верховного Суду в цій справі як виключну правову проблему передані питання, які можуть бути вирішені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду як належним судом із застосуванням існуючих процесуальних механізмів подолання суперечливих позицій суду.
40. Відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. 
41. За викладених обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для прийняття справи № 909/50/18 до розгляду та повертає справу відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду згідно з частиною шостою статті 303 ГПК України.
Керуючись статтями 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
У Х В А Л И Л А:
Справу № 909/50/18 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», оформлених протоколами № 5/14 від 30 липня 2014 року та № 27 від 27 листопада 2015 року, за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	 	Л. Й. Катеринчук	
Судді	Ю. Л. Власов	Л. М. Лобойко	
 	І. В. Григор`єва	О. Б. Прокопенко	
 	М. І. Гриців	В. В. Пророк	
 	Ж. М. Єленіна	Л. І. Рогач	
 	І. В. Желєзний	В. М. Сімоненко	
 	О. С. Золотніков	І. В. Ткач	
 	Г. Р. Крет	С. П. Штелик