ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9671/21                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 серпня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Ключкович В.Ю.
                                                  Парінов А.Б.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тексіка» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тексіка» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
У С Т А Н О В И В:

          Товариство з обмеженою відповідальністю «Тексіка»  звернулось до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №UA100080/2020/200024/2 від 06.10.2020.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
          Позивач, не погоджуючись з  ухваленим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить  його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тексіка» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2022 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  01.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тексіка», як покупцем, та SHAOXING JIHONG TEXTILE CO., LTD, як продавцем, укладено контракт №SJ 01/08-16, у відповідності до якого продавець приймає на себе зобов`язання по поставці та продажу в порядку та строки, встановлені даним контрактом текстильної продукції, іменується надалі товар (далі - контракт). 
          Згідно із пунктом 1.2 контракту номенклатура, кількість, ціна і загальна вартість товару зазначаються в додатках (специфікаціях) до контракту, які являються його невід`ємною частиною. 
          Відповідно до пункту 2.1 базис поставки товару встановлений даним контрактом на умовах FOB (будь-який порт Китаю) у відповідності до правил «Інконтермс 2010» (публікації МТП №560), якщо інші умови поставки товару не вказано у відповідному додатку (специфікації) до контракту. 
          Пунктом 4.1 контракту передбачено, що оплата здійснюється покупцем шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок продавця у вигляді 100% передоплати, а також можлива розстрочка платежу на протязі 180 (сто вісімдесяти) календарних днів з дня підписання специфікації. 
           05.10.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Тексіка» до Київської митниці Днржмитслужби подано митну декларацію типу «ІМ 40 ДЕ» №UA10080/2020/525338. 
          До декларації додано наступні документи: контракт №SJ 01/08-16 від 01.08.2016; специфікації; інвойс від 21.08.2020 №SJN-029; довідку про транспортно-експедиційні витрати HS-196-3/2020 від 26.08.2020, виданої Hong Win International Logistics (Ningbo) Limited; пакувальний лист б/н від 21.08.2020; коносамент №ZIMUNGB1061864 від26.08.2020; сертифікат походження товару №20С3306С2569/00060 від 22.08.2020; прайс-лист продавця б/н від 05.06.2020. 
           05.10.2020 р. митним органом сформовано повідомлення, у якому останній просив декларанта надати додаткові документи, а саме:
           1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують здійснення 100% попередньої оплати;
           2) транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявки) тощо;
           3) відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ та статті 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV (рахунки, накладні тощо), що є підтвердженням витрат експедитора та видані суб`єктом господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади;
           4) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
           5) виписку з бухгалтерської документації;
           6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
           7) копію митної декларації країни відправлення з перекладом українською мовою відповідно до статті 254 МКУ;
           8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. 
          Листом вих. №859 від 06.10.2020р. ТОВ «Тексіка» надано додаткові документи та пояснення щодо обставин, які наведені відповідачем у повідомленні про надання додаткових документів. 
          За наслідком дослідження всіх документів Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості №UA100080/2020/200024/2 від 06.10.2020 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення). 
          У графі 33 оскаржуваного рішення вказано про наступні обставини: «Документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
На виконання положень статей 52-55, 57, 58, 335 Митного кодексу України (далі - МКУ) та за результатами розгляду поданих до митного оформлення разом з митною декларацією від 05.10.2020 №UА100080/2020/525338 документів встановлено, що надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Пунктом 4.1 контракту від 01.08.2016 №SJ 01/08-16 передбачено здійснення 100 % попередньої оплати за товар.
          Декларантом до митного оформлення не подано відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МКУ банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують здійснення часткової попередньої оплати.
          Декларантом до митного оформлення не подано відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявки тощо).
          Відповідно до інвойсу від 21.08.2020 від 21.08.2020 №SJN-029 поставка товару здійснюється на умовах FOB-NINGBO. 
          Міжнародний торговий термін (умова) FОВ (назва порту відвантаження) означає, що продавець зобов`язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження, покупець зобов`язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. 
          Декларантом до митного оформлення не подано відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 МКУ страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Документи, які подані декларантом до митного оформлення не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Декларанта ознайомлено з вимогами щодо надання додаткових документів шляхом надіслання електронного повідомлення 05.10.2020.
          Надане платіжне доручення від 24.07.2020 №15 неможливо ідентифікувати з даною поставкою, оскільки, у графі 70 «призначення платежу» зазначений інвойс від 24.07.20 №SJN-20200724, який до митного оформлення не надавався. В графі 70 «призначення платежу» платіжного доручення від 25.09.2020 №35 зазначений лише номер контракту та дата, згідно з яким відбулась оплата за товар. Платіжне доручення не містить посилання на інвойс, тому ідентифікувати  вищезазначену оплату з даною партією товару неможливо.
          Слід зазначити, що пунктом 2.2 Порядку оформлення платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (зі змінами) та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2008 р. за № 910/15601, зазначено, що платник заповнює реквізит «призначення платежу» таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металах. 
          Наданий декларантом прайс-лист від 05.06.2020 являє собою копію інвойсу не містить інформацію щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VII Генеральної годи з тарифів та торгівлі.
          Декларантом не подано додаткових документів в повному обсязі, про що зазначено у листі №859, який надіслано до митниці 06.10.2020». 
          За наслідками розгляду поданих позивачем документів митним органом визначена митна вартість ввезених на митну територію товарів із застосування резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. 
          Не погоджуючись з вказаними вище діями відповідача та прийнятим рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в межах спірних правовідносин позивачем не надано обов`язкових документів для підтвердження митної вартості за ціною договору, а саме банківських платіжних доручень, що стосуються оцінюваних товарів, відтак, застосування митним органом резервного методу на підставі раніше визначених митними органами митних вартостей є обґрунтованим. 
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
          Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
          За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
          Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного Кодексу України. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
          Частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
          Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
          Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
          Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
          Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
          У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).
          Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій     з     органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані     з     коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
          За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
          Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
          У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
          Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).
          Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
          Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
          За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
          В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно     з     переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
          У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України     з     поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
          Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
          У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).
          Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності     обмежень     для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).
          При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
          Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
          З матеріалів справи убачається, що між продавцем за контрактом та покупцем (позивачем) підписано специфікацію SJ-029 від 05.06.2020, у відповідності до якої загальна ціна товару становить 26  630,48 доларів США. 
          Для підтвердження вартості перевезення оцінюваних товарів декларантом додано платіжне доручення №15 від 24.07.2020, у відповідності до якого ТОВ «Тексіка» сплачено на користь SHAOXING JIHONG TEXTILE CO., LTD 5  500,00 доларів США. 
          Наразі у вказаному платіжному дорученні в призначенні платежу зазначено Invoce SJN-20200724 від 24.07.2020. 
          Разом з цим, до митного оформлення позивачем було надано інвойс від 21.08.2020 №SJN-029. 
          Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що платіжне доручення в іноземній валюті №15 від 24.07.2020 не можливо пов`язати із поставкою товару, митне оформлення якого здійснювалось за електронною митною декларацією №UA10080/2020/525338, оскільки в призначенні платежу зазначено інший інвойс, аніж той, що був поданий до митного оформлення. 
          Разом з цим, платіжне доручення в іноземній валюті №35 від 25.09.2020 на суму 21  130,48 доларів США містить посилання виключно на номер та дату укладеного позивачем контракту із SHAOXING JIHONG TEXTILE CO., LTD. 
          Відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого  постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
          Отже, чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи проформу-інвойс.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.
          Наразі, на підставі листа  ОТП Банк вих. №52-3/632 від 01.03.2021, судом першої інстанції встановлено, що закриття передоплат на суму 26  630,48 доларів США, а саме 24.07.2020 на суму 5  500,00 доларів США, 25.09.2020 на суму 21  130,48 доларів США було здійснено за іншою митною декларацією, а саме: МД №10008000/2020/525454, у той час коли, в межах спірних правовідносин митну вартість відповідачем скореговано за МД №UA10080/2020/525338. 
          Відтак, платіжне доручення в іноземній валюті №35 від 25.09.2020 на суму 21  130,48 доларів США не пов`язано із партією товару за МД №UA10080/2020/525338. 
          Крім того, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції правильно відхиллено посилання ТОВ «Тексіка» на картку рахунку 3712 за 24.07.2020 по 01.10.2020, оскільки наведене не спростовує вище встановленого судом та суперечить первинним документами (платіжним документам), у тому числі відомостям, які вказані у листі вих. №52-3/632 від 01.03.2021 від ОТП Банк. 
          З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що декларантом до митного оформлення не подано відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МКУ банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують здійснення часткової попередньої оплати згідно специфікації SJ-029 від 05.06.2020 та інвойсу від 21.08.2020 №SJN-029.
          Щодо доводів апелянта на безпідставність витребування митним органом додаткових документів, колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно з частиною 3 статті 53 МК України регламентовано, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
          Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України). 
          Відтак, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
          Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
          Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
          Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №804/15600/15. 
          Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. Митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або вони не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. У разі ненадання витребуваних документів або недоведеності декларантом в ході проведення консультацій правильності визначення митної вартості, достовірності та належності митний орган уповноважений прийняти рішення про коригування митної вартості.
          Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були наявні підстави для витребування у ТОВ «Тексіка» додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів за МД №UA10080/2020/525338. 
          Відповідно до положень статті 55 МК України, орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. 
          Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.
          При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).
          Відтак, з системного аналізу наведених приписів слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
          Наразі в оскаржуваному рішенні митним органом відображено про неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості та застосовано резервний метод на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей. 
          Також, у спірному рішенні міститься посилання на МД від 14.09.2020 №UA100080/2020/523615, №UA100430/2020/996, від 05.10.2020 №UA100080/2020/525336.
          З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано обов`язкових документів для підтвердження митної вартості за ціною договору, а саме банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, а відтак, застосування митним органом резервного методу на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей є обґрунтованим. 
          За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
          Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
          Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
          Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
          За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
          Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
          За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тексіка» залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2022 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          А.Б. Парінов 

          (повний текст постанови складено 24.08.2022р.)