ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року	Львів	Справа № 380/16022/21 пров. № А/857/8113/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 12 квітня 2022 року,  прийняте суддею Братичак У.В. о 16 годині 59 хвилин у місті Львові, повний текст складено 18.04.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
                                                          встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області    (надалі – ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-8288-55 про сплату боргу (недоїмки) від 27 липня 2021 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 12 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійною підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.
За даними інтегрованої картки платника податків судом встановлено, що за 2019 рік у позивача відсутня заборгованість по сплаті єдиного внеску. Станом на 01.01.2020 року в позивача обліковувалася переплата у розмірі 2065,9 грн.
16.01.2020 року в інтегрованій картці відображено заборгованість по винесеному рішенню ГУ ДПС у Львівській області № 0054615213 від 15.08.2019 року на суму 11 286,26 грн. 
Позивач вказує, що на зазначене рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску  ним була подана скарга до ГУ ДФС у Львівській області.
Однак, ГУ ДПС у Львівській області, розглянувши таку скаргу, надало відповідь від 04.12.2019 року № 14678/10/55.05-21, якою таку скаргу залишено без розгляду, оскільки ГУ ДПС у Львівській області не уповноважене розглядати такі скарги, а контролюючим органом вищого рівня є ДПС України.
Суд прийшов до висновку про те, що сума заборгованості позивача у розмірі 11 286,26 грн., яка нарахована за рішенням відповідача № 0054615213 від 15.08.2019 року обліковувалася в інтегровані картці платника податку та була погашена позивачем в порядку черговості. Несплаченою ж залишилася сума заборгованості по єдиному внеску станом на 30.06.2021 року у розмірі 6909,84 грн.
Таким чином, відповідачем доведено правомірність нарахування та формування спірної вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-8288-55 від 27.07.2021 на суму 6909,84 грн.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом встановлено взаємовиключні факти: відсутність заборгованості зі сплати ЄСВ станом на 01.01.2020 року та зарахування сум ЄСВ сплачених протягом 2020 – 2021 років в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені попередніх періодів у порядку календарної черговості їх виникнення.
При цьому, покликання на «відображення» вчинене відповідачем 16.01.2020 року в інтегрованій картці платника податків заборгованості в сумі 11 286, 26 грн. за рішенням Личаківського управління ДФС у Львівській області №0054615213 від 15.08.2019 року  вказаної суперечливості у фактах не усуває, натомість – свідчить про втручання в роботу ІТС ДПС.
Облікові дані невмотивовано визнано самостійною підставою для формування вимоги, водночас вимогу – підставою для коригування облікових даних ІТС.
ГУ ДПС у Львівській області у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  - без змін.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області з 11.09.1999 року.
Згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8288-55 від 27.07.2021 за позивачем рахується борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який становить 6909,84 грн.
Як слідує з розрахунку заборгованості із ІС «Податковий блок», така складається із несплаченого залишку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за другий квартал 2020 року у розмірі 431,72 грн., третій квартал 2020 року - 3178,12 грн., четвертий квартал 2020 року - 3300,00 грн.
06.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ДПС України зі скаргою щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2021 року №Ф-8288-55 Головного управління ДПС у Львівській області.
Рішенням ДПС України від 30.08.2021 року позивачу відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2021 року №Ф-8288-55 залишено без змін.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2020 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI)     єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до   ст. 2 Закону № 2464-VI   його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим     Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим     Законом     визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 4   Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1   ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої     статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої     статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно ч. 5   ст. 8 Закону № 2464-VI,   єдиний внесок для платників, зазначених у   статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної   статтею 7 цього Закону   бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI,   обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
За приписами ч. 4   ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною податковою службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449.
Приписами ст.25 Закону та п.3 Розділу VI Інструкції визначено, що орган доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Відповідно до п.4 Розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи)
При цьому, облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.
Таким чином, необхідно зазначити, що законом передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску.
Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.
Разом з тим, судом першої інстанції за даними інтегрованої картки платника податків встановлено, що за 2019 рік у позивача відсутня заборгованість по сплаті єдиного внеску. Станом на 01.01.2020 року у позивача обліковувалася переплата у розмірі 2065,9 грн.
16.01.2020 року в інтегрованій картці відображено заборгованість по винесеному рішенню ГУ ДПС у Львівській області № 0054615213 від 15.08.2019  року на суму 11 286,26 грн. (741,07 грн. штрафу + 1893,09 грн. штрафу + 8652,1 грн. пені).
Позивач вказує, що на зазначене рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску 15.11.2019 року ним була подана скарга до ГУ ДФС у Львівській області, оскільки рішення за результатами розгляду даної скарги йому не надіслано, вважає, що така задоволена повністю, а тому таке рішення скасоване.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, ГУ ДПС у Львівській області, розглянувши таку скаргу, надало відповідь позивачу від 04.12.2019 року № 14678/10/55.05-21 про залишення скарги без розгляду,  оскільки ГУ ДПС у Львівській області не уповноважене розглядати такі скарги, а контролюючим органом вищого рівня є ДПС України.
Таким чином, рішення ГУ ДПС у Львівській області № 0054615213 від 15.08.2019  року є чинним, тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем 16.01.2020 року правомірно відображено в інтегрованій картці заборгованість позивача по винесеному рішенню ГУ ДПС у Львівській області № 0054615213 від 15.08.2019 року на суму 11 286,26 грн. 
Разом з тим, за даними інтегрованої картки платника податків судом встановлено, що внаслідок проведення в інтегрованій картці вищевказаної суми, 16.01.2020 року відобразилася недоїмка у розмірі 9220,36 грн. (з врахуванням вищевказаної переплати у розмірі 2065,9 грн.: 11 286,26 грн. - 2065.9 грн.).
20.01.2020 року контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за четвертий квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.
21.01.2020 року позивачем сплачено 1100,00 грн. Відтак, загальна сума заборгованості становила 10 874,54 грн.
21.04.2020 року контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за перший квартал 2020 року у розмірі 2078,12 грн.
23.04.2020 року позивачем сплачено 2760,00 грн. Відтак, загальна сума заборгованості становила 10 192,66 грн.
20.07.2020 року контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за другий квартал 2020 року в розмірі 1039,06 грн.
23.07.2020 року позивачем сплачено 360,00 грн., а 15.10.2020 року сплачено 3 180,00 грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості становила 7 691,92 грн.
19.10.2020 року контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за третій квартал 2020 року у розмірі 3178,12 грн.
Отже, станом на кінець 2020 року у позивача обліковувалася заборгованість у розмірі 10 869,84 грн.
19.01.2021 року контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за четвертий квартал 2020 року у розмірі 3 300,00 грн.
01.02.2021 року позивачем сплачено 3300,00 грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості становила 10 869,84 грн.
02.04.2021 року позивачем сплачено 3960,00 грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості становила 6 909,84 грн.
Даних відомостей апелянтом не спростовано.
Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону №2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те що, сума заборгованості позивача у розмірі 11 286,26 грн., яка нарахована за рішенням відповідача № 0054615213 від 15.08.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, обліковувалася в інтегровані картці платника податку та була погашена позивачем в порядку черговості. Несплаченою ж залишилася сума заборгованості по єдиному внеску станом на 30.06.2021 року у розмірі 6909,84 грн.
Водночас, з розрахунку заборгованості із ІС «Податковий блок» слідує, що така заборгованість складається із несплаченого залишку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за другий квартал 2020 року у розмірі 431,72 грн., третій квартал 2020 року - 3178,12 грн., четвертий квартал 2020 року - 3300,00 грн.
Доводи позивача про відсутність у нього заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2019 році, згідно з листами відповідача від 22.11.2019 року та від 28.10.2019 року не заслуговують на увагу суду, оскільки спірні нарахування здійснені контролюючим органом у зв`язку з наявністю недоїмки станом на 31.06.2021 року у розмірі 6909,84 грн., за період 2020 року.
Апелянт жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції, лише виражає свою незгоду із прийнятим рішенням.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційних скарг та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,  рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 12 квітня 2022 року у справі №380/16022/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 25.08.2022 року.