ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 червня 2022 року           справа №360/4607/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 360/4607/21 (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О.), складеного в повному обсязі 25 жовтня 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                            ВСТАНОВИВ:

          До Луганського окружного адміністративного 30 серпня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (з урахуванням уточнень) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Запорізькій області від 30 квітня 2021 року № 123950001850 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;
зобов`язання ГУПФУ в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28 квітня 2021 року.          Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30 квітня 2021 року № 123950001850 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28 квітня 2021 року.          Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 360/4607/21 та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що не є відповідачем по справі, оскільки позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із відповідною заявою.
Зазначив, що позивачем не надано уточнюючих довідок для призначення пенсії. 
Зазначив, що довідка про підтвердження наявного трудового стажу не була залучена до матеріалів пенсійної справи (оскільки видана органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території), відтак не може бути доказом наявності такого стажу. 
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (арк. спр. 7-10).
Позивач звернулася до Біловодського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії від 28 квітня 2021 року, разом з якою подала такі документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № 924, довідку про заробітну плату, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заяву про спосіб виплати пенсії, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, трудову книжку від 25 вересня 1984 року серії НОМЕР_2 (арк. спр. 70).
Позивач повторно звернулася до Біловодського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії від 12 липня 2021 року (арк. спр. 26-28).
На звернення позивача ГУПФУ в Луганській області листом від 21 липня 2021 року   № 2747-3075/М-02/8-1200/21 надано копію рішення ГУПФУ в Запорізькій області від 30 квітня 2021 року № 123950001850 про відмову в призначенні пенсії (арк. спр. 30).
Дослідженням рішення від 30 квітня 2021 року № 123950001850 встановлено, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії з тих підстав, що під час розгляду поданих для призначення пенсії документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 32 роки 03 місяці 18 днів, спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років відсутній. Уточнююча довідка, що підтверджує спеціальний трудовий стаж, до електронної пенсійної справи не долучена (арк. спр. 31).
Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу є таким, що підлягає скасуванню із зобов`язанням управління прийняти рішення про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28 квітня 2021 року. 
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.
Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. 
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).
Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що  призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
В силу ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.04.2021 № 123950001850 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з незарахуванням до його спеціального стажу періодів його роботи, що дають право на призначення йому пенсії у відповідності до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Згідно з пп. 21 п. 2 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Конституційного Суду від 04.06.2019 в справі № 2-р/2019 визнані неконституційними положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказано, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.
Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».
До зазначеного Списку включена, в тому числі, і професія оглядач вагону.
Орган Пенсійного фонду України не заперечує, що посада, яку займала позивач протягом спірних періодів, підпадає під дію п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відтак, наявність уточнюючої довідки для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці є необхідною лише за умови, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу.
Отже, суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Дослідженням копії трудової книжки позивача від 25 вересня 1984 року серії НОМЕР_2 встановлено, що в ній наявні такі записи за спірний період:
Вагонне депо Комунарськ Донецька залізна дорога
запис № 15 від 17.01.2007 – переведена оглядачем вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування станції Комунарськ, наказ від 17.01.2007 № 4л;
запис № 20 від 17.07.2017 – звільнена у зв`язку зі скороченням штату, наказ від 17.07.2017 № 3152-ос (арк. спр. 17-22).
Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) встановлено наявність в Реєстрі відомостей по спеціальному стажу позивача за кодом обліку ЗПЗ055А1 (згідно з Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства з 05.11.1991 - робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України), код страхувальника 01075684 – «Вагонне депо Комунарськ» Державного підприємства «Донецька залізниця», а саме: 2007 рік – 11 місяців 15 днів, 2008 рік – 12 місяців, 2009 рік – 12 місяців, 2010 рік – 12 місяців, 2011 рік – 12 місяців, 2012 рік – 12 місяців, 2013 рік – 12 місяців, 2014 рік – 12 місяців, 2015 рік – 12 місяців, 2016 рік – 11 місяців 10 днів, 2017 рік – 03 місяці (арк. спр. 23-25).
Згідно п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Позивачем також надано копію довідки від 26 березня 2018 року № 03/114, видану «Луганською залізною дорогою» ОРЛО, дослідженням якої встановлено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в вагонному депо Комунарськ і за період з 17 січня 2007 року (наказ від 17.01.2007 № 4л) по 17 липня 2017 року (наказ від 17.07.2017 № 3152-ос) та виконувала ремонт вагонів, забезпечувала безпеку руху поїздів за професією оглядач вагонів магістральних залізниць, оглядач-ремонтник вагонів магістральних залізниць, зайнятий на пунктах технічного обслуговування вагонів станцій позакласних, першого та другого класу, що передбачена пунктом «а» статті 55 Закону, підстава – постанова КМУ від 12.10.1992       № 583, за період з 17 січня 2007 року по 17 липня 2017 року – 10 років 06 місяців 0 днів. Також довідка містить інформацію, що під час роботи в депо ходила у відпустки без збереження заробітної плати: 16.11.2008 (наказ від 28.11.2008 № 293/в), 19.01.2009 (наказ від 29.01.2009 № 38/в), 31.03.2010 (наказ від 26.03.2010 № 98/в), 23.02.2013 (наказ від 28.01.2013 № 76/в), 21.10.2013 (наказ від 25.10.2013 № 448/в), 10.11.2013, 14.11.2013 (наказ від 05.11.2013), 17.08.2014, 21.08.2014 (наказ від 11.08.2014 № 484/в), 04.01.2015, 08.01.2015, 12.01.2015-14.01.2015, 17.01.2015-18.01.2015, 21.01.2015-22.01.2015, 25.01.2015-26.01.2015, 29.01.2015-30.01.2015 (наказ від 05.12.2014 № 627/в-т), 09.02.2015, 13.02.2015, 18.02.2015-19.02.2015, 22.02.2015-23.02.2015, 25.02.2015-27.02.2015 (наказ від 30.01.2015 № 1.10в/т), 03.06.2016, 08.06.2016-09.06.2016, 11.06.2016-13.06.2016 (наказ від 01.06.2016 № 176/в-т) (арк. спр. 16).
Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.
Судова колегія вважає, що відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії, а тому посилання відповідача на ті обставини, що спірна довідка була підписана посадовими особами так званої «ДНР», є безпідставними.
У зв`язку з цим, суд вважає, що неврахування уточнюючої довідки є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
Приписами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відтак, органи, які призначають пенсію, мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.
Так, як вже вище вказано, трудова книжка позивача містить записи про роботу ОСОБА_1 в період з 17 січня 2007 року по 17 липня 2017 року оглядачем вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування станція Комунарськ, яке в подальшому перетворене «Комунарське вагонне депо» структурний підрозділ «Луганської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», при поданні заяви для призначення пенсії мала необхідний вік.
Враховуючи вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії є необґрунтованим, прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, без використання повноважень з метою, з якою вони надані, а отже не відповідає вимогам Конституції та законів України і підлягає скасуванню.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що ефективним і належним способом правового захисту у даній справі є скасування спірного рішення з призначенням пенсії позивачу.
При цьому саме управління в Запорізькій області є належним відповідачем, оскільки ним приймалось спірне рішення.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 360/4607/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 червня 2022 року.

Судді                                                                                 А.В. Гайдар
                                                                                           Е.Г. Казначеєв
                                                                                         І.Д. Компанієць