ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19141/19                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 травня 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві  на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  20 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві  про визнання дій, рішень та бездіяльності  протиправними, зобов`язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1  (далі по тексту також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві  (далі по тексту також - відповідач.), в якому просив :
- визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення відповідача, викладені в листах №69150/03 від 03.04.2019 року та №192682/03 від 30.08.2019 року про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу;
- визнати дії відповідача по невиплаті пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок - протиправними та дискримінаційними;
- визнати бездіяльність відповідача, щодо не виплати пенсії позивачу з 28.08.2016 року - протиправною та дискримінаційною;
- зобов`язати відповідача виплатити на визначений ним банківський рахунок усі недотримані позивачем пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 28.08.2016 року до фактичного виконання відповідачем рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивача, починаючи з 28.08.2016 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії позивачу на банківський рахунок довічно;
- стягнути з відповідача 100,000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його противоправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач припинив виплату пенсії позивачу та відмовив у перерахуванні її на визначений ним банківський рахунок.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач подав до відповідача заяву із вказаними банківськими реквізитами для перерахунку призначеної йому пенсії на банківський рахунок, однак відповідачем було протиправно відмовлено у нарахуванні та виплаті пенсії на банківський рахунок позивача, чим порушено його права та інтереси.
Рішенням  Окружного адміністративного суду міста Києва  від 20 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка виразилась у не вчиненні дій щодо  нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії з 28 серпня 2016 року на визначений ним банківський рахунок.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та  виплатити ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок усі недотримані пенсійні виплати з 28.08.2016 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
          Суд  першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того,  що відповідачем не вчинено жодних дій на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від    27.05.2019 року, яке набрало законної сили, яким зобов`язано відповідача повторно розглянути питання щодо поновлення позивачу пенсії з 28 серпня 2016 року, з урахуванням висновків суду, також відповідачем не надано доказів (інформації)  щодо розгляду заяви позивача від 27.04.2018 р. щодо  виплати позивачу пенсії  на визначений ним банківський рахунок, вчинення інших необхідних дій на поновлення позивачу виплати пенсії.
Оскільки судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача, яка виразилась у не вчиненні дій щодо нарахування та виплати позивачу пенсії з 28 серпня 2016 року на визначений ним банківський рахунок, суд з метою належного захисту порушеного права позивача на соціальний захист вважав за необхідне задовольнити позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі  недотримані позивачем пенсійні виплати з 28.08.2016 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ст. 308  КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримував пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
19 грудня 2000 року позивач виїхав з України до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, у зв`язку з чим з 01 грудня 2000 року йому було припинено виплату пенсії.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2018 року, за результатами перегляду рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року, зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві (правонаступником якого на даний час є відповідач) поновити позивачу виплату раніше призначену пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28 серпня 2016 року.
27 квітня 2018 року позивач надіслав до відповідача заяву про перерахування нарахованої пенсії на  особистий банківський рахунок із зазначенням відповідних реквізитів.
Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві листом від 14 серпня 2018 року за вих. №60302/02 повідомило позивача про те, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2018 року та матеріалів архівної пенсійної справи, позивачу з 28 серпня 2016 року поновлено виплату пенсії за віком у розмірі 90,00 грн., який був на момент припинення виплати станом на 01 грудня 2000 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач, не погоджуючись з розміром поновленої пенсії, звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від      27.05.2019 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14 серпня 2018 року №60302/02 щодо поновлення позивачу пенсії з 28 серпня 2016 року у розмірі 90,00 грн. та  зобов`язано відповідача повторно розглянути питання щодо поновлення позивачу пенсії з 28 серпня 2016 року, з урахуванням висновків суду.
Листом від       03.04.2019 року відповідачем повідомлено представника позивача про те, що для здійснення виплати пенсії позивачу необхідно  надати до Головного управління реквізити банківського рахунку, відкритого в уповноваженому банку.
Крім того, листом від     30.08.2019 року №      192682/03 відповідач повідомив представника позивача, що заява про виплату пенсії подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку. Відповідач у вказаному листі також зазначив, що, оскільки позивач не зареєстрований та не проживає за адресою, за якою було поновлено пенсію, для здійснення її виплати позивачу необхідно надати відповідачу реквізити банківського рахунку, відкритого в уповноваженому банку, відповідно до п. 4 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 р. №1596 в редакції від 22.09.2016 р.
Позивач, вважаючи, що такі дії та бездіяльність  відповідача по невиплаті пенсії є протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини   2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із     статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.
Частиною 1 статті 47 Закону №1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1058-IV, даний закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить ньому Закону.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону №1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за "принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Після того, як рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 (далі - Рішення КСУ) із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"         були виключені норми п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, в     Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"         не міститься жодної норми, яка б скасовувала право пенсіонера на отримання ним пенсії в результаті того, що він проживає не в Україні.
Відповідно до пункту 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1596 від 30.08.1999 (далі - Порядок №1596), одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
Згідно пункту 10 Порядку №1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду.
Як зазначає позивач та не заперечувалось відповідачем, оригінал заяви позивача про перерахування пенсії на його особистий банківський рахунок був направлений 27.04.2018 р. до відповідача, що, зокрема, підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою квитанцією.
Однак, не здійснивши нарахування позивачу пенсії на визначений ним банківський рахунок, відповідач вважав, що позивачем не була дотримана вимога особистого звернення про виплату пенсії.
Суд  першої інстанції обгрунтовано не погодився з такими доводами відповідача.
При цьому,  судом враховано, що особиста заява позивача про виплату пенсії, направлена позивачем 27.04.2018 р.,  відповідає формі, яка встановлена додатком 1 Порядку №1596.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що під "особистим зверненням пенсіонера", про що йде мова у п. 10 Порядку №1596, слід розуміти перш за все особисте підписання пенсіонером заяви про виплату пенсії, а не виключно фізичне подання заяви самим пенсіонером   відповідачу.
Доводи відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до      Закону України "Про звернення громадян", а й значною мірою унеможливлює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на поновлення пенсії.
Норми Порядку №1596 звужують право позивача на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що має вищу юридичну силу.
Крім того, абзацом 6 статті 5 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства
Статтею 18 цього ж Закону прямо передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою, має право користуватися послугами адвоката, оформивши це повноваження у встановленому законом порядку.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Також статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи         подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
З огляду на зазначене, окружний суд дійшов до вірного висновку про протиправність бездіяльності  відповідача щодо нездійснення позивачу нарахування та виплати пенсії на визначений ним банківський рахунок з 28 серпня 2016 року згідно поданої позивачем 27.04.2018 р. заяви про перерахування пенсії на банківський рахунок з наданими банківськими реквізитами.
Оскільки судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача, яка виразилась у не вчиненні дій щодо нарахування та виплати позивачу пенсії з 28 серпня 2016 року на визначений ним банківський рахунок, суд  підставно з метою належного захисту порушеного права позивача на соціальний захист вважав за необхідне задовольнити позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі  недотримані позивачем пенсійні виплати з 28.08.2016 року.
Щодо позовних вимог про визнання  протиправними та дискримінаційними та скасування  рішень  відповідача, викладених в листах №69150/03 від 03.04.2019 року та №192682/03 від 30.08.2019 року про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу, та визнання дії відповідача по невиплаті пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок - протиправними та дискримінаційними, суд обгрунтовано вказав, що вказані листи є відповідями на запити позивача щодо поновлення йому виплати пенсії і фактично не є рішеннями, а є лише повідомленнями щодо виплати пенсії на банківський рахунок позивача та не містять  відмови у виплаті позивачу пенсії, а містять посилання на Порядок виплати пенсії. Врахувавши наведене,  суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Оскільки, відповідач фактично оскаржує рішення в частині задоволення позову, колегія суддів перевіряє  судове рішення в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Згідно ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві  залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2022 року.

Головуючий суддя Судді:	Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків