Справа № 450/1479/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 33/811/826/22                 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 серпня 2022 року суддя Львівського апеляційного суду  Маліновська-Микич О.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Попович Наталії Іванівни, розглянувши апеляційну скаргу захисника – адвоката Попович Наталії Іванівни на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області  від 05 липня 2022 року,                
встановив:

постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.
Згідно постанови, ОСОБА_1 16.05.2022 о 22 год 20 хв гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт зі своєю дочкою гр. ОСОБА_2 , під час якого виражався в її сторону нецензурними словами, чим вчиним психологічний тиск. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Попович Н.І. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Повторно дослідити докази та допитати свідків дружину ОСОБА_3 , сина М.Скочипець.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, невмотивованою, безпідставною, оскільки судом не надано належної оцінки обставинам та матеріалам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, в результаті чого дана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з огляду на таке.
Стверджує, що жодного насильства по відношенню до ОСОБА_2 чи інших осіб ОСОБА_1 не чинив. Фактично мав місце обопільний побутовий конфлікт за участі ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_5 , в ході якого і ОСОБА_2 і ОСОБА_1 словесно висловлювали свої невдоволення. Жодних ознак сімейного насильства в конфлікті не було.
Звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_1 , наслідки дій останнього не зазначено, як того вимагає диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому не утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає положенням ст. 256 КУпАП. 
Зазначає, що у даному протоколі не конкретизовано яка шкода заподіяна діями ОСОБА_1 , хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення не розкрита.
Наголошує, що суд першої інстанції, розглядаючи справу відносно ОСОБА_1 та приймаючи рішення про визнання останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вийшов за межі складеного протоколу, тобто суд за власною ініціативою встановив ті факти, які повинні встановлюватися протоколом про адміністративне правопорушення, чим фактично перебрав на себе функції обвинувачення.
Також зазначає, що за відсутності даних у протоколі щодо об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, висновок судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є помилковим.
Вказує про те, що матеріали справи не містять беззаперечних, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, що свідчить про недоведеність винуватості ОСОБА_1 “поза розумним сумнівом”, у вчинення вказаного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку захисника-адвоката Попович Н.І., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, суддею першої інстанції цих вимог закону в повній мірі дотримано не було, внаслідок чого суддя дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
У даному випадку протокол відносно ОСОБА_6 складено без врахування вимог Закону. Так, у протоколі зазначено, що 16.05.2022 о 22 год 20 хв гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт зі своєю дочкою гр. ОСОБА_2 , під час якого виражався в її сторону нецензурними словами, чим вчиним психологічний тиск. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
При цьому не конкретизовано в чому саме таке насильство полягало і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколах не розкрита. 
Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
При прийнятті рішення про винуватість ОСОБА_6 суддя першої інстанції не звернув уваги на належність та допустимість доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні домашнього насильства. З протоколу про адміністративні правопорушення вбачається, що останній виражався в сторону ОСОБА_2 нецензурними словами, але з доданих до протоколу матеріалів не слідує, що такі дії являються домашнім насильством, тобто дії, які можна кваліфікувати за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
З викладених вимог закону вбачається, що зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення дії ОСОБА_6 , які полягали у вчиненні словесного конфлікту із ОСОБА_2 , не утворюють самі по собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 
Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_6 діяв з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її психічному здоров`ю. 
У справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись п. 1 ст. 247, ст.294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Попович Наталії Іванівни – задоволити.
Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 – скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                         О.В. Маліновська-Микич