ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року	Львів	Справа № 460/8528/21 пров. № А/857/603/22	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Матковської З.М.
при секретарі судового засідання:               Кардаш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року (рішення ухвалене о 12:39 у м. Рівне судом у складі головуючого судді Щербакова В.В., повне судове рішення складено 06.12.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вараської міської ради , Міського голови м. Вараш Мензула Олександра Павловича,     третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вараська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                             ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Вараської міської ради (далі по тексту - відповідач №1) Міського голови м. Вараш ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач №2),  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вараська міська рада, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м.Вараш Мензула О.П. від24.05.2021 року №271-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради з 01.06.2021, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що за наслідками прийняття рішення Вараської міської ради від 24.02.2021 року №110 “Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління” та видачі розпорядження міського голови від 26.02.2021 року №39-р “Про скорочення штату працівників виконавчих органів Вараської міської ради” затверджено нову структуру виконавчих органів Вараської міської ради та чисельність працівників апарату управління. Позивач, як посадова особа органу місцевого самоврядування, не погоджуючись з такими рішеннями та вважаючи їх протиправними вказує на те, що дані рішення прийняті з грубими порушеннями Конституції України, Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, Кодексу Законів про працю України, постанов Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 року №1040, від 12.03.2005 року №179, Колективного договору працівників виконавчого комітету Вараської міської ради та Регламенту Вараської міської ради восьмого скликання. Вказує на те, що оскаржуваними рішеннями, затверджено структуру згідно якої повністю ліквідований юридичний відділ, відповідно і посади 4-х працівників відділу. Позивача, як головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради було повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України та попереджено про відсутність вакантних посад, які могли б бути запропоновані для подальшого працевлаштування позивача. Просив позов задоволити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року адміністративний позов задоволено. Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вараської міської ради, Міського голови м. Вараш Мензула Олександра Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вараська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , розпорядженням міського голови Вараської міської ради Рівненської області №202-ос від 03.07.2017  року, призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань регулювання земельних відносин  виконавчого комітету Вараської міської ради, як такого, який був зарахований до кадрового резерву, з присвоєнням 13 рангу в шостій категорії посадових осіб місцевого самоврядування.
Рішенням Вараської міської ради №759 від 09.06.2017 року “Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління” (з врахуванням внесених змін рішенням Вараської міської ради від 10 листопада 2020 року №6) затверджено структуру, перелік штатних посад та загальну чисельність працівників апарату ради та її виконавчих органів, зокрема чисельність виконавчого комітету у кількості 113,5 штатних одиниць. 
Рішенням Вараської міської ради №110 від 24.02.2021 року “Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління” затверджено нову структуру, перелік штатних посад та загальну чисельність працівників апарату ради та її виконавчих органів, зокрема чисельність виконавчого комітету у кількості 94,5 штатних одиниць. 
Даним рішенням затверджено структуру та загальну чисельність працівників виконавчих органів міської ради (її структурних підрозділів), якою не передбачений структурний підрозділ – відділ з питань регулювання земельних відносин, в якому працювала позивач.
На підставі даного рішення Вараської міської ради №110, міським головою м.Вараш 26.02.2021 видано розпорядження №39-р “Про скорочення штату працівників виконавчих органів Вараської міської ради”, яким із 01.03.2021 та з 01.06.2021 відповідно, введено в дію та скорочено визначені посади (згідно із текстом розпорядження), в тому числі й усі посади відділу з питань регулювання земельних відносин виконавчого комітету Вараської міської ради.
На підставі рішення Вараської міської ради №110 втратило чинність рішення Вараської міської ради від 09.06.2017 № 759 “Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління” та відповідні рішення, якими внесено зміни до Рішення №759.
Попередженням від 26.03.2021 року позивача за два місяці письмово попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників. Повідомлено про відсутність вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування. 
Розпорядженням міського голови від 24.05.2021 року № 271-ос  здійснено звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Згідно ст. 2 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (далі - Закон № 280-97/ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до частини 4 статті 42 Закону № 280-97/ВР визначено повноваження міського голови, зокрема, останній вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частини 1 статті 46 Закону № 280-97/ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Пунктами 3, 5 частини 1 статті 26 Закону № 280-97/ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск, затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.
Частиною 1 статті 59 Закону № 280-97/ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Водночас, частиною 10 статті 59 цього Закону № 280-97/ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Порядок формування структури виконавчих органів міської ради вирішується на пленарному засіданні сесії ради, та міський голова на підставі і на виконання відповідних рішень ради видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Питання затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління слухалось на пленарному засіданні шостої сесії Вараської міської ради восьмого скликання – 24.02.2021. 
В ході розгляду порядку денного, за проект рішення в цілому проголосували за - 25 депутатів, проти - 1 депутат, утримались – 5 з 34 депутатів та відповідно за результатами голосування вирішено затвердити структуру виконавчих органів Вараської міської ради. 
Варто зауважити, що підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, що узгоджується з положеннями пункту 3 статті 62 Господарського кодексу України.
Питання встановлення доцільності скорочення чисельності або штату працівників лежить поза межами компетенції суду.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові  Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27.03.2019 №756/5243/17-ц.
Згідно ст. 1 та 2 Законами України “Про службу в органах місцевого самоврядування” (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Позивачка з 05.05.2017 року по 31.05.2021 року знаходилась у трудових відносинах з виконавчим комітетом Вараської міської ради перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу з питань регулювання земельних відносин, штатна одиниця якого згідно рішення Вараської міської ради від 24.02.2021 року № 110, розпорядження міського голови від 26.02.2021 року № 39-р була ліквідована.
Згідно частин 2-3 статті 7 Закону № 2493-III посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, дія цього Закону не поширюється на: депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування.
На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України “Про запобігання корупції” та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Таким чином, у разі звільнення працівника - службовця органу місцевого самоврядування на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
КЗпП України розповсюджується на посадових осіб органів місцевого самоврядування виключно у випадках, не врегульованих Законами України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Згідно розпорядження міського голови від 24.05.2021 року №271-ос правовою підставою звільнення позивача зазначено п.1 ст. 40 КЗпП України.
Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
У виконавчому комітеті Вараської міської ради відбулося скорочення чисельності або штату працівників був ліквідований відділ з питань регулювання земельних відносин та скорочені відповідні посади, в тому числі й посада позивача. 
Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно норм коментованої статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Верховний Суд України в п.19 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.1992 Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Норми п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Апеляційним судом встановлено, що загальна чисельність структури виконавчих органів Вараської міської ради до прийняття рішенням від 24.02.2021 № 110 “Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління” становила 113,5 штатних одиниць.

Розпорядженням міського голови Вараської міської ради від 26.02.2021 № 39-р “Про скорочення працівників виконавчих органів Вараської міської ради” затверджено та з 01.03.2021 введено в дію нову структуру виконавчих органів Вараської міської ради та загальну чисельність виконавчих органів Вараської міської ради в кількості 94,5 штатних одиниць. Даним розпорядженням, введено в дію нові посади, а також скорочено певні посади, вичерпний перелік яких міститься в розпорядженні, в тому числі, скорочено такі посади юридичного відділу як: начальник відділу – 1, головний спеціаліст – 1 посади. 

В даному випадку, має місце скорочення штату працівників Вараської міської ради.

Згідно вимог статті 49-2 КЗпП позивача було письмово попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників. 

Відповідачем не були запропоновані інші вакантні посади, оскільки вони не відповідали спеціальності та кваліфікації позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується позивачем, остання закінчила навчання в  Житомирському технікумі землевпорядкування за спеціальністю землевпорядкування, що відповідно до положень Закону України "Про освіту" відповідає рівню професійної (професійно-технічної) освіти. 

Вказує, що наявний рівень освіти позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам вакантних посад.

За таких обставин, апеляційний суд переконаний, що відповідачі об`єктивно не мали можливості запропонувати інші вакантні посади, оскільки вони не відповідали спеціальності та кваліфікації позивача, а тому відповідачами належно виконано вимоги КЗпП України щодо забезпечення подальшого працевлаштування позивача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                              

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року у справі №460/8528/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 25.05.2022