ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2781/22 Справа № 203/2013/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Альфа-Банк”

на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства “Альфа-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року Акціонерне товариство “Альфа-Банк” (далі – АТ “Альфа-Банк”, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2019 року між позивачем АТ “Альфа-Банк” та відповідачем ОСОБА_1 було укладено угоду про надання кредиту № 501162028, у відповідності до якої банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 93 880,00 грн., а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за їх користування, сплачувати неустойку та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені угодою.

Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами договору, у зв`язку з чим, станом на 05 квітня 2021 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 113 622,12 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 75 081,78 грн.; заборгованості по відсоткам – 13 942,27 грн.; заборгованість по комісії – 24 598,07 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 501162028 від 12 липня 2019 року в розмірі 113 622,12 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “Альфа-Банк” заборгованість за договором № 501162028 від 12 липня 2019 року в розмірі 89 024,05 грн., яка складається із: 75 081,78 грн. – сума простроченої заборгованості по кредиту; 13 942,27 грн. – сума простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам; а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 778,57 грн., а разом 90 802,62 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по комісії відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ “Альфа-Банк”, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що в іншій частині щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року сторонами не оскаржується, а тому перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 12 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ “Альфа-Банк” із акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501162028, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в якій виявив намір отримати кредитні кошти в сумі 93 880,00 грн. (а.с.5).

Згідно умов угоди № 501162028 позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти в сумі 93 880,00 грн., а відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за їх користування, сплачувати неустойку та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені угодою.

12 липня 2019 року згідно умов угоди № 501162028 ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в сумі 93 880,00 грн., однак на теперішній час відповідач своїх зобов`язань не виконує.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за угодою № 501162028 від 12 липня 2019 року вбачається, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, яка станом на 05 квітня 2021 року становить 113 622,12 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 75 081,78 грн.; заборгованості по відсоткам – 13 942,27 грн.; заборгованість по комісії – 24 598,07 грн. (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії, суд першої інстанції виходив з того, що укладена між сторонами угода № 501162028 від 12 липня 2019 року не містить положень, які б свідчили про погодження між сторонами підстав та порядку нарахування комісії.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ “Альфа-Банк”).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 12 липня 2019 року між позивачем АТ “Альфа-Банк” та відповідачем ОСОБА_1 було укладено угоду про надання кредиту № 501162028, у відповідності до якої банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 93 880,00 грн., а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за їх користування, сплачувати неустойку та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені угодою (а.с.6).

Пунктом 1 договору № 501162028 від 12 липня 2019 року визначено, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду, а саме за обслуговування кредиту 2,25 % від суми кредиту, зазначеній в цій оферті.

В Додатку № 1 та Додатку № 4 до Договору, що є невід`ємною частиною Угоди визначено детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою.

Додатком № 1 до Договору № 501162028 від 12 липня 2019 року, що є графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, визначено розмір щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, розмір якої становить 2 112,30 грн. на місяць (а.с.7).

Звертаючись до суду з даним позовом, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе також і заборгованість по комісії в розмірі 24 598,07 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості (а.с.11).

Встановивши вказані обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що сплата комісії передбачена умовами укладеного між сторонами договору, а тому посилання суду першої інстанції про те, що укладена між сторонами угода № 501162028 від 12 липня 2019 року не містить положень, які б свідчили про погодження між сторонами підстав та порядку нарахування комісії, є безпідставним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у вищезазначеному договорі з усіма додатками до нього послідовно та докладно викладено всі права та обов`язки як банка так і позичальника, правила нарахування процентів і комісій, наслідки за порушення умов договору, а також позичальнику у день укладення оскаржуваного договору надано інформацію про детальний розпис сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Сторонами узгоджено графік погашення заборгованості за кредитом.

Банк надав позичальнику кошти на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України “Про захист прав споживачів” та Законом України “Про споживче кредитування”.

Відповідно до статті 11 Закону України “Про захист прав споживачів” (в редакції, яка чинна на момент виникнення спірних правовідносин), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України “Про споживче кредитування”.

Частинами першою, другою статті 8 Закону України “Про споживче кредитування” (реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача) визначено, що реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.

У пунктах 3, 9, 10 частини першої статті 12 Закону України “Про споживче кредитування” зазначено, що в договорі про споживчий кредит зазначаються: загальний розмір наданого кредиту; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України “Про споживче кредитування”).

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит (частина шоста статті 12 Закону України “Про споживче кредитування”).

Таким чином, Закон України “Про споживче кредитування” не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Статтею 47 Закону України “Про банки і банківську діяльність” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

У договорі № 501162028 від 12 липня 2019 року зазначено, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування, та про те, що акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501162028, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії від 12 липня 2019 року ОСОБА_1 отримав.

Оскільки умова щодо сплати комісії міститься в угоді про надання кредиту № 501162028 від 12 липня 2019 року та додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 501162028 від 12 липня 2019 року, які підписані ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що позичальник був обізнаний про необхідність сплати таких платежів та погодився з такою сплатою, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню комісія в розмірі 24 598,07 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та наголошує на тому, що позичальник, підписуючи оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту № 501162028, графік повернення кредиту (а.с.5,6,7), діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій.

Крім того, згідно умов вказаного договору сторони погодили, що плата за розрахунково-касове обслуговування сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом в розмірі 2 112,30 грн./міс відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 501162028 від 12 липня 2019 року та є його невід`ємною частиною.

Згідно кредитного договору позичальник підтверджує, що з підписанням цього договору він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами закону України “Про захист прав споживачів” та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний.

Крім того, відповідно до статті 15 Закону України “Про споживче кредитування” відповідач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, що позичальник не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до позивача за додатковими роз`ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористався цим своїм правом. Не оскаржував у судовому порядку укладений договір чи його окремі пункти.
Крім того, розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи, підтверджено, що позичальник по 12.05.2020 року включно здійснював оплату, у тому числі комісії за обслуговування кредиту фактично у розмірі, який визначений умовами договору (а.с.11).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини по справі не встановив, тому заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ “Альфа-Банк” заборгованість по комісії за договором № 501162028 від 12 липня 2019 року станом на 05 квітня 2021 року в розмірі 24 598,07 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3 159,29 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Альфа-Банк” – задовольнити.
Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії – скасувати та ухвалити в цій частині нове.
Позовні вимоги Акціонерного товариства “Альфа-Банк” до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості по комісії – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства “Альфа-Банк” заборгованість по комісії за договором № 501162028 від 12 липня 2019 року станом на 05 квітня 2021 року в розмірі 24 598,07 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Альфа-Банк” судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 159,29 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко