ПОСТАНОВА                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року
м. Київ
справа № 278/2404/20
провадження № 51-5004км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання:                          ОСОБА_4 ,
 
прокурора                                                                 ОСОБА_5 
 
засудженого                                                              ОСОБА_6 
                                                           
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                 № 12020060170000471 від 26 червня 2020 року, за обвинуваченням
                                                           
                                                                   ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ушомир Коростенського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в
АДРЕСА_2 , такого, що судимості не мав,
 
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345  Кримінального кодексу України (далі — КК),
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини.
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня                             2021 року  ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 345 КК та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік                   3 місяці, а також на нього покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК, а саме з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи; попросити публічного пробачення у потерпілого ОСОБА_8 .
Скасовано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Згідно зі встановленими судом обставинами ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 червня 2020 року близько 17:15, біля в`їзду до території ТОВ "ПАРТНЕРТІРСЕРВІС" на вул. Бориса Тена, 2-А, с. Зарічани Житомирського району та області під час конфлікту з поліцейськими Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу поліції ГУНП Житомирської області — начальником сектору реагування патрульної поліції № 2 капітаном поліції ОСОБА_8 та інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , який виник з приводу оформлення останніми протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП) стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , завдав одного удару взутою ногою у живіт, чим спричинив останньому легке тілесне ушкодження у вигляді садна на животі.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник вказує на незаконність судових рішень, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить  їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи незаконність судових рішень, захисник, посилаючись нанеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, та посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
 
Свої твердження про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не проаналізував доводи, викладені в апеляційній скарзі, та не надав на них обґрунтованих висновків.
Разом із цим захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції має право без клопотання учасників повторно дослідити докази у справі та перевірити наявність у діях особи складу злочину, який йому було інкриміновано, при цьому, на думку захисника, апеляційний суд без належної оцінки доказів, безпідставно залишив без зміни вирок першої інстанції, взявши до уваги одні докази та проігнорував інші.
Зокрема захисник наполягає на позиції захисту, що ОСОБА_6 захищався від нападу поліцейського, дії якого, на думку захисника, були неправомірними та призвели до отримання ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не здійснено всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і, на думку засудженого, завадило судам постановити законне та обґрунтоване рішення.
Тобто засуджений просить  перевірити правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та правової оцінки обставин у частині фактичної відмови судів від дослідження доказів, при цьому вимогами його касаційної скарги є скасування судових рішень та закриття кримінального провадження.
Під час судового засідання засуджений ОСОБА_6 подав клопотання свого захисника ОСОБА_7 , в якому останній просив проводити касаційний розгляд без його участі. При цьому, засуджений не заперечував проти продовження касаційного розгляду за відсутності його захисника.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу та касаційну скаргу його захисника, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг, обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скаргизадоволенню не підлягають з таких підстав.
Мотиви суду.
Зі змісту касаційних скарг убачається, що сторона захисту оспорює винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 КК. Однак зазначені доводи захисника та засудженого, наведені в касаційній скарзі, є безпідставними з огляду на таке.
Суд першої інстанції, встановлюючи обставини кримінального провадження, заслухавши показання самого ОСОБА_6 , потерпілого, свідків та дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку належні та допустимі докази.
Зокрема, показання самого винного, який хоча в судовому засіданні і вказував, що не визнає вини, однак під час судового розгляду вказав на конфлікт, який відбувся між ним та потерпілим, і показав, що він захищався від нападу поліцейського, який хотів повалити його на землю, а потім виставив ногу, на яку потерпілий налетів сам.  Між тим із показань потерпілого ОСОБА_8 суд встановив, що під час оформлення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_10 , у зв`язку із порушенням останнім правил карантину, до них підійшли працівники підприємства серед яких був ОСОБА_6 , який вів себе зухвало, почав образливо висловлюватись у його бік і кинув зірвану зі стіни табличку. Після того, як ОСОБА_8 зробив ОСОБА_6 зауваження та почав до нього наближатись, останній наніс йому удар ногою у живіт. Такі показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , який у момент події перебував у машині та оформлював протокол на ОСОБА_10 , бачив, як між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відбувається штовханина, під час якої ОСОБА_6 завдав потерпілому удар у живіт. Після того, як ОСОБА_8 підійшов до машини, то свідок бачив на його футболці слід від взуття.
Такі встановлені судом із показань учасників дані співпадають із висновком судово-медичної експертизи від 27 червня 2020 року №1248, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено ушкодження у вигляді садна на животі, яке могло утворитись у термін та за обставин вказаними потерпілим та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 50).
Крім того, суд першої інстанції дослідив: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 червня 2020 року, відповідно до якого   ОСОБА_8 упізнав на фото ОСОБА_6 як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження;  відеозапис з камери спостереження, встановленої на магазині «Мінімаркет», з якої встановлено, що за місцем події, з хвіртки воріт ТОВ «ПАРТНЕРТІРСЕРВІС» вийшов ОСОБА_6 , до нього від службового автомобіля, який стояв неподалік, підійшов ОСОБА_8 , ОСОБА_6 почав сперечатись із поліцейським з приводу оформлення протоколу відносно ОСОБА_10 і кинув у нього аркуш паперу, між ними відбулась сутичка, у ході якої ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 одного удару ногою у живіт. На цьому відео видно, що патрульний автомобіль стоїть неподалік воріт, і свідок ОСОБА_9 міг бачити розвиток подій (а.п. 97 — 105).
Як встановлено судом із відеозапису нагрудного відеореєстратора ОСОБА_8 , останній після зауваження ОСОБА_6 щодо носіння маски намагався взяти його за праву руку, але той не реагував на зауваження та продовжував некоректно висловлюватись, під час сутички наніс ОСОБА_8 одного удару ногою у живіт (а.п.106 — 109,134).
Такі докази суд визнав допустимими та правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку. Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами та у своїй сукупності вказують на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Суд вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2  статті 345 КК, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Апеляційний суд підтримав висновки суду першої інстанції, послався на показання потерпілого, які узгоджуються з показаннями свідка. З висновку судово-медичного експерта убачається, що заподіяння ушкоджень потерпілому співпадає з його показаннями щодо події, що також було досліджено та перевірено в ході судового розгляду.
Що стосується доводів захисника та засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
 У касаційній скарзі захисник і засуджений вказують, що суди не взяли до уваги всіх фактичних обставин справи, які мали суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, надає свою оцінку дослідженим у суді доказам та зазначає про неправомірні дії з боку поліції. 
При цьому такі доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, тобто перевіряти доказ на несумлінність, точність та несуперечність із фактичними обставинами справи, а також зіставляти ці дані з іншими доказами.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами попередніх інстанцій.
 
Що стосується доводів захисника про те, що його підзахисний захищався від нападницьких дій поліцейського та доводів касаційної скарги засудженого про відсутність всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження,то Суд дійшов наступного.
Суд першої інстанції належним чином спростував позицію захисту щодо перебування ОСОБА_6 у стані необхідної оборони, при цьому проаналізував проведену під час досудового розслідування експертизу щодо тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 та правильно зазначив, що з відеозаписів видно, що ОСОБА_8 не наносив ударів  ОСОБА_6 , а лише намагався взяти його за руку, при цьому здоров`ю засудженого дії ОСОБА_8 не загрожували, крім того, суд спростував і показання самого винного, який вказував, що не наносив удару потерпілому, а лише виставив ногу, оскільки з відеозапису видно нанесення удару потерпілому саме ОСОБА_6 .
Також суд дослідив показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які показали, що біля воріт підприємства була штовханина між ОСОБА_6 та поліцейським, під час якої останній намагався заломити руку ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_10 суду показав, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 була штовханина, але що саме там відбувалось не зазначив.
Крім того, суд, досліджуючи докази у кримінальному провадженні, ретельно їх перевірив та визнав ряд доказів недопустимими, а саме: протокол огляду місця події від 26 червня 2020 року; протокол слідчого експерименту від 27 червня 2020 року; постанову прокурора Житомирської місцевої прокуратури від 29 червня 2020 року про відмову у погодженні повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_6 , окрім удару у живіт, завдав ще удари потерпілому.
Таке ретельне дослідження доказів у кримінальному провадженні спростовують доводи касаційної скарги засудженого про упереджене ставлення суду до розгляду кримінального провадження, а також не вказують на те, що ОСОБА_6 захищався від нападницьких дій поліцейського та, захищаючи себе, вимушено виставив ногу, на яку наштовхнувся поліцейський.
Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції та обґрунтування прийнятого рішення.
Доводи апеляційних скарг захисника та засудженого щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, аналогічні наведеним доводам їх касаційних скарг, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412 — 414 КПК, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
 
Такий детальний аналіз доказів, які надані стороною обвинувачення та у повному обсязі перевірені судом апеляційної інстанції, не дають підстав вважати, що під час апеляційного розгляду були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на які посилаються захисник і засуджений у своїх касаційних скаргах.
Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає їх достатньо вмотивованими.
 
Твердження засудженого про те, що апеляційний суд без відповідного клопотання за власної ініціативи повинен був повторно дослідити докази, є безпідставним, оскільки відповідно до частини 3 статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду такі клопотання не заявлялись, а зміст касаційної скарги не містить відомостей, що під час розгляду справи судом першої інстанції стороною захисту заявлялись клопотання, які не були розглянуті, або надавались докази, які суд не дослідив.
 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
Таким чином, колегія суддів погоджується з наданим судом апеляційної інстанції ретельним аналізом доказів та вважає, що у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» вказують на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною 2 статті  345 КК.
Відтак судові рішення постановлені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованими та вмотивованими, підстав для їх скасування, призначення нового розгляду у суді першої інстанції або закриття кримінального провадження, як просить засуджений, колегія суддів не вбачає.
З огляду на це касаційні скарги захисника та засудженого задоволенню не підлягають, а судові рішення слід залишити без зміни.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу та касаційну скаргу його захисника — без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3