УХВАЛА

18 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 815/3890/16
адміністративне провадження № К/9901/18631/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Мартинюк Н.М., 
розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 815/3890/16
за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Національного банку України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року (прийняте у складі судді - Бутенко А.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року (прийняту у складі колегії суддів: доповідача - Стас Л.В., суддів: Турецької І.О., Шевчук О.А.)
У С Т А Н О В И В :
I. Суть спору
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного банку України, в якому просила: 

1.1. визнати дії Національного банку України щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за вимушений прогул за період з 05 травня 2015 року по 24 травня 2016 року незаконними; 

1.2. стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за вимушений прогул період з 05 травня 2015 року по 24 травня 2016 року у розмірі 68 351,45 грн. 

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі судового рішення, яким скасовано наказ управління НБУ в Одеській області № 150-к від 30 квітня 2015 року про звільнення, та власної заяви, НБУ звільнив позивача з роботи 24 травня 2016 року за угодою сторін   (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Позивач вважає, що НБУ зобов`язаний виплатити на її користь заробітну плату за вимушений прогул у період з 05 травня 2015 року по 24 травня 2016 року.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. 30 квітня 2015 року наказом управління НБУ в Одеській області № 150-к, ОСОБА_1   - завідувача сектору касових операцій відділу готівкового обліку і касових операцій, було звільнено з роботи з 05 травня 2015 року у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1   ст.40 КЗпП України.

3.1. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у справі №815/3180/15 за позовом ОСОБА_1 до НБУ в особі управління НБУ в Одеській області визнано протиправним та скасовано наказ НБУ №150-к від 30.04.2015 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".

3.2. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року змінено мотивувальну частину постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, а саме: - виключено посилання суду першої інстанції на відсутність зміни організаційної структури та скорочення штату працівників в управлінні НБУ в Одеській області, та викладено її у редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року - залишено без змін.

3.3. На підставі зазначеної постанови суду та заяви ОСОБА_1 від 07 червня 2016 року, НБУ видало наказ від 21 червня 2016 року № 2709-к, яким позивачку звільнено з роботи з 24 травня 2016 року за угодою сторін, та здійснено виплату компенсації 30 календарних днів невикористаної щорічної відпустки: основної за робочій рік з 28.11.2015 до 24.05.2016 - 15 календарних днів, додаткової за 15 років стажу державної служби (18.03.2016 - 17.03.2017) - 15 календарних днів.

3.4. Підставою звернення до суду з даним позовом став лист НБУ від 29 червня 2016 року № 17-0007/53990, яким ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки Одеським окружним адміністративним судом, та Одеським апеляційним адміністративним судом у справі №815/3180/15 відповідне рішення не прийнято.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

4. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

4.1. Постановою Верховного суду від 16 липня 2020 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

4.1.1. Постановляючи вказане судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що належна реалізація особою конституційного права на працю кореспондує обов`язок для роботодавця в частині дотримання законодавчо закріплених норм оплати праці найманим робітникам. 

4.1.2. З метою забезпечення виконання гарантій держави щодо захисту від незаконного звільнення законодавцем закріплено право працівника, якого було незаконно звільнено, на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

4.1.3. При цьому, не вирішення органом, який розглядає трудовий спір, питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не може позбавити останнього можливості реалізувати своє право на отримання такого заробітку.

4.1.4. Верховний Суд зазначив, що з огляду на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не вирішувалося питання про суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка належить до виплати позивачу, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати обставини у справі та досліджувати докази щодо заявленої позивачем суми відшкодування, а тому дійшов висновку щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

4.2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, позов задоволено.

4.3. Визнано протиправними дії Національного банку України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 травня 2015 року по 24 травня 2016 року.

4.4. Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 травня 2015 року по 24 травня 2016 року у розмірі 68867 (шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень 31 копійку.

4.5. Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що встановленому судами по справі №815/3180/15 за позовом ОСОБА_1 до НБУ в особі управління НБУ в Одеській області, незаконному звільненню позивачки, кореспондує обов`язок відповідача відшкодувати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи із наступного дня після незаконного звільнення по день набрання судовим рішенням про скасування наказу про звільнення законної сили, а саме: з 06 травня 2015 року по 24 травня 2016 року. Також суди зазначили, що частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у   разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

IV. Касаційне оскарження

5. Не погодившись з рішенням суду першої та постановою суду апеляційної інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

5.1. Посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції  в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування правових позицій висловлених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 та від 28 листопада 2018 року у справі №559/321/16-ц, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18, в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у3 справі №559/321/16-ц.

5.2. У зв`язку із наведеним відповідач просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

6. У відзиві на касаційну скаргу, позивач, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягають скасуванню.

V. Оцінка Верховного Суду

7. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.

8. Касаційне провадження в справі відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

9. Оскаржуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій з цієї підстави, НБУ у скарзі зазначає, що судами не враховано висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 та від 28 листопада 2018 року у справі №559/321/16-ц, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18, в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №559/321/16-ц.

10. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

11. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

12. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

13. Спірні правовідносини виникли з приводу проходження публічної служби, а саме щодо стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_1 заробітної плати за вимушений прогул за період з 05 травня 2015 року по 24 травня 2016 року, у цій частині позову справа направлялась на новий розгляд лише у частині правильного розрахунку розміру середнього заробітку. Під час нового розгляду позову у цій частині відповідач наполягав на тому, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку без урахування того, що це питання вже було вирішено судом.

14. Правовідносини, які виникли у справах №910/4518/16, №559/321/16-ц, №369/10046/18 не є подібними до спірних правовідносин. 

15. Зокрема, у справі №910/4518/16, розглянутій в порядку господарського судочинства, предметом спору були майнові вимогами до відповідача у межах справи про його банкрутство про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 

16. У справі №559/321/16-ц предметом розгляду були цивільно правові відносини щодо визнання незаконним та скасування пункту 1.6 наказу директора Дубенської ЗОШ № 9 від 31 серпня 2015 року «Про розподіл педагогічного навантаження вчителів школи на І семестр 2015-2016 навчального року» у частині визначення позивачу як вчителю тижневого навантаження у 2,5 години; стягнення з Дубенської виховної колонії втрачений заробіток, виходячи з 18-годинного тижневого навантаження та стягнення з відповідачів 3000 грн на відшкодування моральної шкоди

17. У справі №369/10046/18 правовідносини також були заявлені та розглянуті в порядку цивільно судочинства щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 

18. Отже, оскільки в порівнюваних справах правовідносини не є подібними, у судів попередніх інстанцій були відсутні правові підстави для застосування висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 та від 28 листопада 2018 року у справі №559/321/16-ц, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18, в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №559/321/16-ц.

19. Верховний Суд вважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній з цих справ зумовлений конкретними обставинами, спірними правовідносинами, що склались, та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених скаржником судових рішеннях Верховного Суду, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.

20. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

21. За таких обставин, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.

22. Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Національного банку України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі № 815/3890/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	О.В. Калашнікова М.В. Білак   Н.М. Мартинюк