КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року                                                                                                      місто Київ
 
єдиний унікальний номер справи: 372/2407/21                                          
номер провадження: 22-ц/824/3646/2022              
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Желепи О.В. (суддя - доповідач),
суддів: Кравець В.А., Стрижеуса А.М.,
за участю секретаря - Вєтчінової О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року у складі судді Кравченка М.В., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньго заробітку за час вимушеного прогулу, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Позов мотивувала тим, що наказом № 37 від 04.02.1997 вона призначена на посаду рентгенолаборанта райлікарні м.Українка. 01.03.2017 переведена на вакантну посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 Обухівської ЦРЛ. Наказом № 737-к від 31.12.2020 переведена на посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 рентген-діагностичного відділення комунального некомерційного підприємства Обухівської районної ради «Обухівська центральна районна лікарня». Вказане переведення було проведено незаконно, оскільки згоди на це, як зазначено в самому наказі, вона не надавала. Фактично вона продовжувала виконувати свої попередні обов`язки. З наказом була ознайомлена лише в квітні 2021 року, а з новими посадовими обов`язками її взагалі ознайомлено не було. 18.03.2021 року відповідачем видано наказ № 103 про скорочення посади рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 0,5 ставки . 
Зазначає, що такі умови значно погіршили її права, зокрема, на призначення пільгової пенсії, розмір заробітної плати. Жодних пропозицій щодо інших посад, які б вона могла зайняти, від лікарні не надходило. 24.05.2021 року відповідачем видано наказ № 219-к від 24.05.2021, яким звільнено її з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП. Вона має вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «рентгенологія», безперервно працює у відповідача та сумлінно виконує свої обов`язки протягом 25 років, її переведення було здійснено без її згоди, а скорочення без врахування її інтересів та дотримання вимог трудового законодавства.
На підставі викладеного просила визнати незаконним та скасувати наказ № 737-к від 31 грудня 2020 року Комунального некомерційного підприємства Обухівської районної ради "Обухівська центральна районна лікарня" "Про переведення ОСОБА_1 "; визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 103 від 18.03.2021 року «Про скорочення посад в штатному розписі»; визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" № 219-к від 24 травня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити її на посаді рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ № 737-к від 31 грудня 2020 року Комунального некомерційного підприємства Обухівської районної ради "Обухівська центральна районна лікарня" "Про переведення ОСОБА_1 ".
Визнано незаконним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" № 219-к від 24 травня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді рентгенлаборанта рентген-кабінету № 2 Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування".
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18990 грн.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження заробітної плати в межах платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, яка містить клопотання про скасування його в частині задоволених вимог ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні її позову відмовити, залишивши в іншій частині рішення суду без змін. Уважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки встановлені судом не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що визнавши незаконним та скасувавши наказ № 737-квід 31.12.2020 «Про переведення», яким було переведено 11 чоловік, фактично суд вирішив питання про права осіб, які не були залучені до справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.
Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив позицію представника відповідача про застосування статті 233 КЗпП України щодо строків оскарження позивачем наказу № 737-к від 31.12.2020, оскільки із пояснень позивача та доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 про оскаржуваний наказ знала з січня 2021 року, а не з 23 квітня 2021 року, як встановив суд.
Також, на думку відповідача, звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу № 219-к від 24 травня 2020 року відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, яке регулює звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скарга відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що будь-яких доказів того, що вона належним чином була ознайомлена з наказом № 737-к від 31 грудня 2020 року у період до 23.04.2021, відповідачем не надано, проте  матеріали справи містять докази, що саме 23.04.2021 вона отримала копію вказаного наказу, унаслідок чого тримісячний строк на звернення до суду нею не пропущений.
Також зазначає, що судом правильно визнано незаконним наказ № 219-к від 24 травня 2021 року, наслідком чого стало поновлення позивача на роботі, оскільки фактично відбулась зміна істотних умов праці, а не скорочення посади.
 
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.
Позивач та її представник заперечували проти задоволення скарги.
 
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.. пояснення позивача, представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 наказом Обухівської районної лікарні № 37 від 04.02.1997 року переведена на посаду рентгенолаборанта райлікарні м.Українка з 04.02.1997 року, а наказом № 143 від 01.03.2017 року позивач переведена на вакантну посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 Обухівської ЦРЛ (том 1 а.с.12).
Наказом № 233 від 29.10.2018 року в зв`язку з реорганізацією Обухівську ЦРЛ перейменовано на комунальне некомерційне підприємство Обухівської районної ради «Обухівська центральна районна лікарня» (том 1 а.с.12).
Наказом КНП № 339 від 30.12.2020 року «Про організацію рентгено-діагностичного відділення в КНП ОРР «Обухівська ЦРЛ» для покращення якості лікувально-діагностичного процесу з 01.01.2021 року внесено зміни до структури закладу відповідно до штатного розкладу шляхом введення рентген-кабінету № 1 та рентген-кабінету № 2 та виведення рентгенолаборантів ВНМД в рентгено-діагностичне відділення. Згідно з додатком № 1 до вказаного наказу структурний підрозділ ЛПЗ наступний, зокрема, каб. № 2 Поліклініка № 2 м. Українка - R-гр., мамографія, каб. № 5 поліклініка № 2 м.Українка - флюорографія (том 1 а.с. 13,14).
Наказом № 737-к від 31.12.2020 року «Про переведення» ОСОБА_1 - рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 КНП ОРР «Обухівська ЦРЛ» переведено працювати за її згодою на вакантну посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 рентгено-діагностичного відділення КНП ОРР «Обухівська центральна районна лікарня» з 01.01.2021 року (том 1 а.с. 8).
Наказом КНП Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 103 від 18.03.2021 року «Про скорочення посад в штатному розпису» на підставі п.7.4.10 розділу 7 Статуту КНП та службової записки завідувача відділення Макаренка О.О. скорочено посаду з 01.06.2021 року - рентгенкабінет № 5 0,5 ставки рентгенолаборанта (том 1 а.с. 10).
29.03.2021 ОСОБА_1 , рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 КНП ОМР «Обухівська БЛІЛ» в порядку ст.49-2 КЗпП України попереджено про майбутнє скорочення 0,5 ставки посади та у разі відмови на переведення працювати на 0,5 ставки звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України з 01 червня 2021 року (том 1 а.с. 9).
Наказом відповідача № 219-к від 24.05.2021 року «Про звільнення» ОСОБА_1 рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 рентгенодіагностичного відділення КНП ОМР «Обухівської БЛІЛ» звільнена з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України 01.06.2021 року (том 1 а.с. 11).
 
Відповідно до частин 1-3 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при видачі наказів № 737-к від 31.12.2020 року «Про переведення» ОСОБА_1 - рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 КНП ОРР «Обухівська ЦРЛ», № 219-к від 24.05.2021 року «Про звільнення» ОСОБА_1 рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 рентгенодіагностичного відділення КНП ОМР «Обухівської БЛІЛ», відповідачем було порушено норми трудового законодавства, що призвело до незаконного звільнення позивача з роботи.
 
Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила. що вищенаведені обставини справи. які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.
 
Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_1 зазначала, що її переведення на іншу посаду згідно з наказом № 737-к від 31.12.2020 року мало місце без її відома та згоди, що суперечить її інтересам. Її посадові обов`язки і її робоче місце залишились попередніми і змін не зазнали, з новою посадовою інструкцією вона не знайомилась, заяву на переведення не писала, а її подальше звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства.
 
Відповідно до статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.
Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.
У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
 
Визнаючи наказ № 737-к від 31.12.2020 року «Про переведення» ОСОБА_1 - рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 КНП ОРР «Обухівська ЦРЛ», суд першої інстанції встановив, що переведення позивача з посади рентгенолаборанта кабінету № 2 на посаду рентгенолаборанта кабінету № 5 відбулось з порушенням вимог статті 32 КЗпП, оскільки на таке переведення позивач згоду не надавала і відповідачем вказані обставини не спростовані.
 
В апеляційній скарзі відповідач не погоджуючись з рішенням суду у вищевказаній частині, посилається на те, що оспорюваним наказом № 737-к від 31.12.2020 року «Про переведення» було переведено 11 чоловік,отже визнавши його незаконним суд фактично вирішив питання про права осіб, які не були залучені до справи, необґрунтовано відхиливши при цьому позицію представника відповідача про застосування статті 233 КЗпП України щодо строків оскарження зазначеного наказу.
 
З такими доводами відповідача колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед.
 
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
 
Як убачається із оспорюваного наказу № 737-к від 31.12.2020 року «Про переведення», то згідно з ним дійсно було переведено з одних посад на інші 11 працівників (том 2 а.с. 31-34).
 
При цьому апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що 10 працівників були переведені з одних посад на інші за їх згодою на підставі їх заяв, проте як ОСОБА_1 була переведена з однієї посади на іншу на підставі наказу № 339 від 30.12.2020.
 
Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 надавала згоду на переведення з однієї посади на іншу з поданням відповідної заяви про це, матеріали справи не містять та на їх наявність відповідач не посилався та не посилається.
 
Відповідно до резолютивної частини рішення суду, судом першої інстанції визнано незаконним наказ № 737-к від 31.12.2020 року "Про переведення ОСОБА_1 ", тобто лише в частині переведення позивача, а не весь наказ, унаслідок чого доводи відповідача у цій частині на увагу не заслуговують.
 
Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення ( стаття 233 КЗпП України).
Згідно з вимогами статті 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. 
У відповідності до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач стверджує, що увесь час до свого звільнення на підставі наказу № 219-к від 24 травня 2021 року працювала на посаді рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 і про наявність наказу № 737-к від 31.12.2020 року про її переведення на посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 дізналася лише 23.04.2021.
Зазначаючи про те, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду з вимогою про визнання наказу № 737-к від 31.12.2020 року «Про переведення» незаконним, передбачений статтею 233 КЗпП України, відповідач будь-яких належних та допустимих доказів тому, що ОСОБА_1 була ознайомлена з оспорюваним наказом до 23.04.2021, не надав.
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що по день звільнення позивач продовжувала працювати на посаді рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2, заяву про її переведення на посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 не писала, з посадовою інструкцією рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 ознайомлена не була, хоча як убачається із матеріалів справи то 31.12.2020 директором КНП ОРР «Обухівська центральна районна лікарні» Біліченко І.О. було затверджено посадову інструкцію рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 РДВ, а також посадову інструкцію рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 РДВ, з якими було ознайомлено відповідних працівників лікарні (том 1 а.с. 126-128, 129-131).
 
ОСОБА_1 з жодною з наведених  інструкцій ознайомлена не була, про що свідчить відсутність її підпису.
 
Вказані обставини відповідачем не заперечуються.
 
Зазначене у сукупності спростовує доводи відповідача про те, що до 23.04.2021 позивач була обізнана про її переведення на посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 на підставі наказу № 737-к від 31.12.2020 року.
 
У даному випадку належними доказами обізнаності позивача про наказ № 737-к від 31.12.2020 рокубув би факт власноручно написаної нею заяви про переведення на посаду рентгенолаборанта кабінету № 5 з зазначенням дати, її підпис на наказі про ознайомлення з ним. 
 
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що тримісячний строк на звернення до суду, позивачем не пропущено, оскільки відлік указаного строку розпочинається саме з 23.04.2021, а з позовом до суду позивач звернулась 30.06.2021.
 
Будь-яких інших доводів щодо незаконності, на думку відповідача, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги ОСОБА_1 про визнання наказу № 737-к від 31.12.2020 року незаконним, апеляційна скарга не містить. 
 
Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів рішення суду в частині визнання наказу№ 737-к від 31.12.2020 року "Про переведення ОСОБА_1 "вважає законним та обґрунтованим. 
 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
У Постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.
Суди, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи не попереджував він за 2 місяці про наступне вивільнення.
 
Установлено, що попередженням без номера та дати у зв`язку зі скороченням посади на підставі наказу директора № 103 від 18.03.2021 та штатного розпису, відповідно до статті 49-2 КЗпП України, позивача 29.03.2021 попереджено про майбутнє скорочення 0,5 ставки посади рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 та у разі відмови на переведення на 0,5 ставки звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 01 червня 2021.
Указаним попередженням позивача проінформовано, що теперішні умови праці не можуть бути збережено та у разі незгоди на продовження роботи в нових умовах трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. У разі згоди на продовження роботи в нових умовах праці працівник зобов`язаний надати письмову заяву про переведення (том 1 а.с. 9).
 
Наказом № 219-к від 24.05.2021 року «Про звільнення» ОСОБА_1 рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 рентгенодіагностичного відділення КНП ОМР «Обухівської БЛІЛ» звільнена з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України 01.06.2021 року.
 
Колегія суддів вважає, що розглянувши дану справу та визнавши наказ № 219-к від 24 травня 2021 року про звільнення позивача незаконним, суд першої інстанції ретельно виконав вимоги вищенаведеної постанови Верховного Суду України, прийшовши до правильного висновку про те, що фактично у відповідача відбулися зміни істотних умов праці, а не скорочення посади позивача.
 
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Підставами припинення трудового договору відповідно до статті 36 КЗпП України зокрема є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 частини 1).
 
Верховний Суд у постанові № 601/1513/18 від 22.05.2019 зазначив, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
У тому ж разі, коли такі зміни в організації виробництва і праці супроводжуються скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями може мати місце звільнення працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці, у тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України. 
При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад без зміни трудової функції, тощо, тобто змін, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.
Зміна істотних умов праці не передбачає ліквідації трудової функції працівника та виведення посади зі штату. Водночас, зміна в організації виробництва і праці, наслідком яких є скорочення штату або чисельності працівників, означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису.
 
Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці (постанова ВС № 317/183/19 від 03.05.2022).
 
Наказом КНП Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 103 від 18.03.2021 року «Про скорочення посад в штатному розпису» на підставі п.7.4.10 розділу 7 Статуту КНП та службової записки завідувача відділення Макаренка О.О. скорочено посаду з 01.06.2021 року - рентген-кабінет № 5 0,5 ставки рентгенолаборанта.
 
З указаного наказу вбачається, що посада рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 зі штатного розпису не виводилася, змінилися лише умови трудового договору - система та розмір оплати праці.
 
За вказаних обставин роботодавець не вправі був звільняти позивача з формулюванням підстав звільнення - скорочення штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України 01.06.2021 року.
 
Норми частини третьої статті 235 КЗпП України дозволяють органу, який вирішує трудовий спір змінити формулювання причини звільнення у разі коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі.
 
Колегія суддів звертає увагу, що в постанові № 317/183/19 від 03.05.2022 Верховний Суд наголосив на тому, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.
Суд не має права змінювати формулювання причин звільнення з тих підстав, з якими роботодавець не пов`язував обставини звільнення.
Відповідач як роботодавець, звільняючи ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, не пов`язував його зі зміною умов праці на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, і відсутні докази, що він помилився у формулюванні підстав звільнення, тобто відсутня згода іншої сторони трудових відносин на звільнення за цією підставою. 
Отже, суд не вправі змінювати невідповідне формулювання, а саме підставу звільнення, оскільки в такому випадку суд фактично переймає на себе повноваження роботодавця, до виключних повноважень якого належить взаємодія із працівниками.
 
До подібного висновку прийшов Верховний Суд в постанові № 317/183/19 від 03.05.2022.
 
Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
 
Зважаючи на незаконність звільнення ОСОБА_1  з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, незаконність її переведення з посади рентгенолаборанта рентген-кабінету № 2 на посаду рентгенолаборанта рентген-кабінету № 5 на підставі наказу № 737-к від 31.12.2020 року за вказаних вище обставин, що тягне за собою її поновлення на попередній роботі, застосуванню норми частини третьої статті 235 КЗпП України не підлягають.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" залишити без задоволення
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
 
Головуючий                                                                       

Судді: