ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/5784/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в адміністративній справі №160/5784/22 (головуючий суддя першої інстанції - Златін С.В.) за позовом  Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»  до  Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про  визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 15.04.2022 року (згідно поштового штампу на конверті) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача  від 07.02.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди, винесену в межах виконавчого провадження №68552878 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приймаючи оскаржувану постанову, відповідач порушив вимоги п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». А згідно із ч.3 ст.45 Закону №1404 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Заборгованість за виконавчим документом - наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18, підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки виконавчий документ видано 19.02.2019 року; предметом розгляду у справі №904/1224/18 була заборгованість за неналежне виконання АТ «Дніпрогаз» прийнятих зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу, який укладено з АТ «НАК «Нафтогаз України»; заборгованість підтверджена рішенням суду; заборгованість не сплачена на розрахункову дату - 31.12.2020 року. За вказаних обставин основна винагорода приватного виконавця не може бути стягнута під час виконання виконавчого документу наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18 в силу прямої вказівки Закону №1404.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року адміністративний позов задоволено.
          Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Сивокозова О.М. від 07.02.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди, винесену в межах виконавчого провадження № 68552878 з примусового виконання наказу (дублікат) Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18.    
 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки викладені у рішення суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів  статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне. 
Позивач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», код ЄДРПОУ 20262860, зареєстрований як юридична особа з 06.07.2021, номер запису - 1002241070053004130; місцезнаходження: 49101, м.Дніпро, вул.Кониського Олександра, буд.5, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру (а.с.21).
Постановою приватного виконавця Сивокозова О.М. від 07.02.2022 року стягнуто з позивача основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10470865,40 грн.; виконавчий документ - наказ (дублікат) господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18 про стягнення з відповідача на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 100931333,53 грн. заборгованості; 3437195,64 грн. пені; 340124,85 грн. - 3% річних; 616700 судового збору за подання позову до господарського суду Дніпропетровської області; 925050 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 року у справі №904/1224/18; залишок не стягнутої заборгованості за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18 становить 104708654,02 грн.; саме із не стягнутої суми 104708654,02 грн. приватний виконавець вирахував 10%. (а.с.30-31).
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у добровільному порядку погасив суми 616700 судового збору за подання позову до господарського суду Дніпропетровської області; 925050 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 року у справі №904/1224/18; в цій частині наказ господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі № 904/1224/18 визнано таким, що не підлягає виконанню згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2022 року у справі №904/1224/18.
Оскаржувана постанова винесена одночасно із постановою про відкриття  виконавчого провадження від 07.02.2022 року ВП №68552878.
                    Не погодившись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не мав права на стягнення основної винагороди приватного виконавця в межах виконавчого провадження ВП №68552878, виходячи із розміру заборгованості позивача перед стягувачем, оскільки така заборгованість підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не  вбачає  підстав  для  задоволення  апеляційної  скарги  з  огляду  на  таке.
Згідно із вимогами  частин 1-7 статті 31 Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винарогода.  Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). 
Пунктом 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643 визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Згідно вимог ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» (далі  по  тексту - Закон №1404) основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Таким чином, на стягнення основної винагороди приватного виконавця поширюються норми ч.5 ст.27 Закону №1404, які визначають обставини, за яких виконавчий збір не стягується.
Відповідно до п.6 ч.5 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Тобто, положення вказаної норми визначають, зокрема, що підставою для не стягнення виконавчого збору є лише наявність заборгованості за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Разом з тим, будь-яких додаткових застережень або залежності від наявності включення АТ «Оператор газотранспортної системи «Дніпрогаз» до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», норма п.6 ч.5 ст.27 Закону №1404 не містить.
Заборгованість, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» це є, зокрема, заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не сплачена станом на розрахункову дату; розрахункова дата - 31 грудня 2020 року (стаття 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»).
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим документом, який виконується в межах виконавчого провадження ВП № 68552878 є наказ (дублікат) господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18 про стягнення з ПАТ «Дніпрогаз»  на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованості. 
З копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року у справі №904/1224/18, на підставі якої видано наказ господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року, судом встановлено, що між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Дніпрогаз» укладено договір №13-118-ВТВ від 04.01.2013 року на купівлю-продаж природного газу для використання його ПАТ «Дніпрогаз» виключно для виробничо-технологічних витрат на нормативних витрат ПАТ «Дніпрогаз».
Відповідно  до  вимог ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом
Відтак, судом першої інстанції  вірно  зазначено, що заборгованість у позивача утворилась за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеним з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», з чим погоджується апеляційний суд.
Станом на 31.12.2020 року (розрахункова дата встановлена Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»)  заборгованість ПАТ «Дніпрогаз» у повному обсязі не погашена, що не заперечується сторонами.
Позивач є оператором газорозподільних систем та має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, що підтверджується копією постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2021 року № 340 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 19.06.2017 року №816, яка міститься в  матеріалах справи.
З  урахуванням  вказаних  вище  обставин в  їх  сукупності, апеляційний суд дійшов  висновку, що виконавчий документ виданий щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з оператора газорозподільних систем за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеним ПАТ «Дніпрогаз» з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та вказана заборгованість не погашена до 31.12.2020 року, а тому така заборгованість підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Посилання апелянта на те, що  позивачем не надано доказів щодо врегулювання вказаної заборгованості на підставі положень Закону України №1639 є необгрунтованим та  не логічним, з огляду на те, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги п.6 ч. 5 ст.27 Закону №1404 в частині стягнення основної винагороди приватного виконавця.
Таким чином, постанова відповідача про стягнення з боржника основної винагороди, винесену в межах виконавчого провадження № 68552878 з примусового виконання наказу (дублікат) Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18 є протиправною, необґрунтованою та такою, що прийнята без врахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому підлягає скасуванню.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича   на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в адміністративній справі №160/5784/22 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в адміністративній справі №160/5784/22 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак