Справа № 930/2369/20
Провадження № 22-ц/801/974/2022
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року	Справа № 930/2369/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,
з участю секретаря судового засідання: Олійник Г.Є.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу: Немирівська окружна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Немирівської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Науменка С.М., в залі суду,
встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на майно. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що з вересня 2013 року ОСОБА_1 разом зі своєю родиною проживає в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
20 вересня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку, який належав ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Нотаріально договір купівлі - продажу не посвідчувався та не реєструвався. 
На підтвердження укладення вищевказаного договору, ОСОБА_2 20 вересня 2013 року надала позивачу ключі від будинку, а також власноручно написала розписку про отримання від нього 30 000 грн в рахунок продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , та цього ж дня сторони уклали письмовий договір купівлі - продажу, який в подальшому мали намір нотаріально посвідчити. 
Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою нотаріального посвідчення письмового договору купівлі-продажу, на що ОСОБА_2 відмовляла, посилаючись на незадовільний стан свого здоров`я, небажання відлучатися із дому та зайнятість на роботі.
Вказані обставини порушують права позивача, у зв`язку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок, який набув на підставі договору купівлі-продажу, тому звернувшись в суд із даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати договір купівлі-продажу від 20.09.2013, укладений між ним та ОСОБА_2 , житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 - виконаним (укладеним) та дійсним, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано договір купівлі-продажу від 20.09.2013, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташований по АДРЕСА_1 - виконаним (укладеним) та дійсним.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області, 4 лютого 2002 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору купівлі-продажу, а також враховано факт ухилення ОСОБА_2 від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу, що відповідно до вимог ст. 220 ЦК України надає можливість для визнання такого договору дійсним.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Немирівська окружна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подала апеляційну скаргу, у якій зазначено, що оскаржуване рішення не містить обґрунтувань в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь - яких причин його посвідчити. 
Також в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції узаконено перехід до позивача права на нерухоме майно без сплати відповідних обов`язкових платежів до бюджету, чим заподіяно шкоду інтересам держави. 
В апеляційній скарзі заявник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга є необгрунтованою, її доводи безпідставними, а тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представник Вінницької обласної прокуратури вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у ній.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 272 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам. 
Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2013 року, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3 , а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 21).
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11.09.2013 підтверджується факт права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 22 - 24). 
Згідно з копією розписки ОСОБА_2 від 20.09.2013, остання отримала від ОСОБА_1 30 000 грн в рахунок продажу належного їй житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Відповідно до копії договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 20.09.2013, укладеного між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), продавець передає, а покупець приймає у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 53,0 м2, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 12 - 16). Вказаний договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений та не зареєстрований.
Звернувшись в суд із даним позовом та заявляючи вимоги про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на майно, ОСОБА_1 свої вимоги обгрунтував досягненням між ним та ОСОБА_2 домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу та виконання договору з його сторони, і ухиленням ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення вищезазначеного договору.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року в справі №6-1288цс17.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 Постанови №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України.
Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.
Так, із наданих позивачем ОСОБА_1 пояснень вбачається, що розрахунок за придбаний будинок проводився частинами і нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не відбулось при його укладенні із-за відсутності коштів на сплату необхідних платежів.
Також, з матеріалів справи видно, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 визнала позов, що може свідчити про відсутність спору між сторонами, а відтак відсутність підстав для визнання правочину дійсним і визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно. 
Подібні висновки викладено у Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду №125/1640/17 від 18 травня 2020 року.
З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивач не довів, а суд першої інстанції не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.
Без надання належної оцінки зазначеним фактичним обставинам, які мають важливе значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Разом з тим, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що визнанням в судовому порядку правочину купівлі-продажу нерухомого майна дійсним зачіпаються інтереси держави, оскільки у зв`язку з тим, що договір не посвідчувався в нотаріальному порядку, у позивача не виникло будь-яких зобов`язань по сплаті податків та інших обов`язкових платежів, так як у випадку посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріуса до сплати підлягали державне мито, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, військовий збір, податок на доходи фізичних осіб встановленого законом розміру.
Згідно з пунктом третім частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами третьою - четвертою статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.
Апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі наведено обґрунтовані підстави для представництва Немирівською окружною прокуратурою інтересів держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у справі, що розглядається у задоволенні позову відмовлено, тому в порядку частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) понесені  ОСОБА_1  при розгляді справи в суді першої інстанції, слід залишити за позивачем.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу Немирівської окружної прокуратури задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову, тому із  ОСОБА_1  на користь Вінницької обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 522,40 грн за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу Немирівської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2021 року скасувати та постановити нове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на майно, відмовити.
Судові витрати понесені позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції залишити за позивачем.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 2 522,40 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук