Номер провадження: 22-ц/813/2716/22 
Справа № 509/2654/19
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/2654/19
Номер провадження: 22-ц/813/2716/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідачі – 1) Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, ОСОБА_2 про визнання незаконними постанови та акту приватного виконавця, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Бочарова А. І. о 13 год. 09 хв. 03 березня 2021 року, повний текст рішення складений 12 березня 2021 року,
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження ВП №58151794 від 10.05.2019 року; 2) визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження ВП №58151794 від 10.05.2019 року.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що приватний виконавець не виконав вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - не довів до відома позивача, як боржника, про вчинення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2019 року. 
Зазначена приватним виконавцем у заявці на реалізацію арештованого майна від 01.02.2019 року вартість майна встановлена з порушенням приписів ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». 
Крім того, приватний виконавець не сповістив організатора торгів про наявність осіб, місцем проживання яких є вказане нерухоме майно. 
Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович порушив процедуру звернення стягнення на майно боржника (Т. 1, а. с. 2 - 4).
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну підстав позову, в якій посилається на невчинення Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. певних дій, щодо ціни арештованого майна та порядку здійснення електронних торгів (Т.1, а. с. 132 - 137).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович просить відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .. Посилається на те, що при примусовому виконання судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , приватний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Жодного порушення вимог чинного законодавства не допущено. Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань підтверджується матеріалами виконавчого провадження (Т.1, а. с. 33 - 44, 62 - 71).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем обраний спосіб захисту, який суперечить вимогам ЦПК України, оскільки він звернувся до суду із позовною заявою, а не із скаргою, як це передбачено ст. 447 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог (Т.1, а. с. 215 - 219).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які су визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що: 1) суд першої інстанції встановив обставини, які не доведені належними доказами; 2) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, оскільки правовідносини передачі приватним виконавцем, який виступає у ролі продавця майна, що належить боржнику у власність стягувача врегульовано нормами Цивільного кодексу, а саме статтею 655 ЦК України (Т. 1 а. с. 223-228).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, належним чином дослідив матеріали виконавчого провадження та прийняв законне рішення. Доводи відзиву на апеляційну скаргу тотожні за змістом з відзивом на позовну заяву (Т. 2, а. с. 11 - 16).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від  21.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року (Т.1, а. с. 243).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  21.04.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 244).
20.08.2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 2, а. с. 11 - 16).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.09.2021 року витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №58151794. Витребувано з Київського районного суду м.Одеси цивільну справу №520/6286/16 за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, стягувач –  ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (Т. 2, а. с. 95 - 97).
14.07.2022 року від адвоката Клєви А.А., діючого від імені ОСОБА_3 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Щодо клопотання про відкладення розгляду справи з підстав не сповіщення про розгляд справи, колегія суддів зазначає наступе.
За правилами ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 128 - 130 ЦПК України у спосіб, який забезпечує фіксацію повідомлення або виклику.
Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
До Одеського апеляційного суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_3 та її адвокату Клєві А.А. з приміткою пошти – «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким, чином колегія суддів вважає, що сторони є повідомленими про розгляд справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа неодноразово призначалась до розгляду в судовому засіданні.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, багаторазове призначення справи до розгляду апеляційний судом, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 року по справі № 520/6286/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_5 , про стягнення авансу, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму авансу, сплаченого за розпискою від 28 листопада 2012 року, у розмірі - 73 000 (сімдесят три тисячі) доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ становить - 1 878 476 (один мільйон вісімсот сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 66 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у загальному розмірі - 7 165, 61 гривень.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.09.2018 року по справі № 520/6286/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 року змінено, абзац другий резолютивної частини рішення суду викладено в новій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1834760 (один мільйон вісімсот тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят) грн. 90 коп., що станом на 25.05.2016 року еквівалентно 73000 дол. США».
В решті рішення залишено без змін.
04.01.2019 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 520/6286/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 – 1 834 760 (один мільйон вісімсот тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят) грн. 90 коп., що станом на 25.05.2016 року еквівалентно 73000 дол. США.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М від 21.01.2019 року ВП № 58151794, було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 520/6286/16-ц, виданого Київським районним судом міста Одеси 04.01.2019 року.
22.01.2019 року, з метою ознайомлення боржника із постановою про відкриття виконавчого провадження, іншими матеріалами справами, а також перевірки майнового стану боржника, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 (адреса боржника зазначена у виконавчому документі та адреса реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_1 ). Однак, потрапити до квартири не вдалося, так як двері ніхто не відчинив, на дзвінки та стук ніхто не реагував. Боржнику ОСОБА_1 було залишено копію постанови про відкриття виконавчого провадження та візитівку приватного виконавця в поштовій скриньці до квартири АДРЕСА_2 , про що був складений відповідний акт виконавця.
22.01.2019 року за вих. № 99, копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, було направлено сторонам виконавчого провадження, а відомості про арешт нерухомого майна боржника внесено до Державних реєстрів.
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_6 про незалежну оцінку майна, ринкова вартість об`єкта оцінки - житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею - 283,3 кв.м. житловою площею - 76,5 кв.м., та земельної ділянки, площею 0,1001 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , склала 2 459 617,00 грн.
28.01.2019 року за вих. № 154 на адресу сторін виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, було направлено відповідного листа з повідомленням про оцінку арештованого майна
28.01.2019 року на адресу боржника було скеровано вимогу приватного виконавця, якою останнього було зобов`язано: з`явитись до приватного виконавця о 10.00 год. 30.01 2019 року
28.01.2019 року, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 (адреса боржника зазначена у виконавчому документі та адреса реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_1 ), для перевірки майнового стану боржника та ознайомлення останнього з матеріалами виконавчого провадження
01.02.2019 року у відповідності до вимог абзацу 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про стягнення на майно, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Копія зазначеної постанови надіслана сторонам виконавчого провадження 01.02.2019 року за вих. №213.
01.02.2019 року приватним виконавцем виготовлено заявку на реалізацію арештованого майна, яка разом із відповідним пакетом документів була надіслана до ОФ ДП «СЕТАМ» для внесення інформації про проведення електронних торгів до системи електронних торгів арештованим майном.
Згідно даних розміщених на веб-ресурсі системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ, перші, другі та треті електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна боржника — ОСОБА_1 , а саме: житлового будинку загальною площею 283,3 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1001 га, кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, за адресою: АДРЕСА_3 , які були призначені на 07.03.2019 року, 08.04.2019 року та 08.05.2019 року, - не відбулися, в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
08.05.2019 року за вих. №1105 у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу ОСОБА_3 було надіслано відповідного листа з пропозицією вирішити питання щодо залишення за собою нереалізованого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 283,3 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1001 га, кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, за адресою: АДРЕСА_3 , що складається в цілому з одного ракушнякового будинку, позначеного в схематичному плат під літерою «А-1, А (1), а, а (1), житловою площею - 76,5 кв.м., загальною площею - 283,3 кв.м, та господарчих буд1вель та споруд: гараж - «Б, б», госпблоки - «В», «Г», споруди - 1-6, 1., та земельної ділянки, площею 0,1001 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, що належать на праві приватної власності боржнику - ОСОБА_1 , за ціною третіх електронних торгів - 1 721 731,90 грн.
10.05.2019 року на адресу приватного виконавця надійшла заява представника стягувача ОСОБА_3 - адвоката Главацького Ю.А., з повідомленням про бажання стягувача ОСОБА_3 придбати вищевказане майно боржника, електронні торги з реалізації якого не відбулися, та проханням видати уповноваженому представнику стягувача протокол й акт про передачу майна стягувачу у порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».
10.05.2019 року у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову та складено відповідний акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується апелянтом лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, його законність та обґрунтованість перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на те, що позивачем обраний спосіб захисту, який суперечить вимогам ЦПК України, оскільки він звергнувся до суду з позовною заявою, а не зі скаргою, як це передбачено ст.447 ЦПК України.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.
За статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів – це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача – учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону).
Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону).
З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.
Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
Процедура прилюдних торгів з реалізації арештованого майна відповідно до статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України віднесена до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку із застосуванням статей 203, 215 ЦК України; дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження.
Судові справи, в яких наявний спір про цивільне право, не можуть переглядатися в порядку провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, оскільки у випадку передачі нерухомого майна стягувачеві, який оформив право власності на майно, ефективним способом захисту прав боржника може бути лише пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.
Так, згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. 
До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 14 червня 2017 року у справі № 463/1204/15, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц та Верховний Суд в постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 463/593/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 755/10301/18, від 12 березня 2020 року у справі № 766/9982/17, від 25 березня 2020 року у справі № 756/13851/15, від 28 жовтня 2020 року у справі № 753/13011/14, від 28 жовтня 2020 року у справі № 214/3501/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 753/23824/18, від 27 січня 2021 року у справі № 569/12688/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 757/9754/13, від 17 березня 2021 року у справі № 545/3103/16-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 755/15712/19, від 26 травня 2021 року у справі № 727/2176/20.
Отже, враховуючи вищевказане, помилковими є висновки суду, що позивачем було обрано не вірний спосіб захисту.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує постанову та акт приватного виконавця тільки з причини не сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження та не сповіщення організатора про наявність осіб, місце проживання яких є саме будинок.
Однак, колегія суддів звертає увагу апелянта, що вказані вимоги було розглянуто в рамках розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечко Дмитра Миколайовича про зобов`язання вчинити певній дії. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2019 року, залишеною без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 01.10.2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця було залишено без задоволення. 
В рамках розгляду вищевказаної справи було надано правову оцінку сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження, тому вказані доводи не можуть братись до розгляду.
Щодо посилання апелянта на оцінку майна.
Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.
Згідно з абзацами першим та другим пункту 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача. У постанові про призначення експерта або спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, перекладача зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), або з якої мови слід здійснити переклад, або вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати, оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
22.01.2019 року за вих. № 99 копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника було направлено сторонам виконавчого провадження, а відомості про арешт майна божника внесені до Державного реєстру.
У зв`язку з невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду, про яке ОСОБА_7 було відомо з 2018 року, виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості арештованого майна боржника.
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_6 про незалежну оцінку майна, ринкова вартість об`єкта оцінки - житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею - 283,3 кв.м., житловою площею - 76,5 кв.м., та земельної ділянки, площею 0,1001 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , склала 2 459 617,00 грн.
28.01.2019 року за вих. № 154, у відповідності до положень ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу сторін виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, було направлено відповідного листа з повідомленням про оцінку арештованого майна, в якому було зазначено про вартість оціненого майна визначену суб`єктом оціночної діяльності, роз`яснені вимоги ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» та було запропоновано ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження в офісі приватного виконавця в будь-який бажаний для сторін виконавчого провадження час.
Також, 28.01.2019 року на адресу боржника було скеровано вимогу приватного виконавця, якою останнього було зобов`язано: з`явитись до приватного виконавця о 10.00 год. 30.01.2019 року за адресою: АДРЕСА_4 , та надати відповідні пояснення та документи.
Того ж дня, тобто 28.01.2019 року, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 (адреса боржника зазначена у виконавчому документі та адреса реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_1 ), для перевірки майнового стану боржника та ознайомлення останнього з матеріалами виконавчого провадження, однак, і цього разу, потрапити до квартири не вдалося, так як двері ніхто не відчинив, на дзвінки та стук ніхто не реагував. Боржнику ОСОБА_1 було залишено вимогу приватного виконавця від 28.01.2019 року в вхідних дверях та в поштовій скриньці до квартири АДРЕСА_2 , про що був складений відповідний акт приватного виконавця. При проведенні виконавчих дій здійснювалась фотофіксація.
Винесені приватним виконавцем постанови, а також письмовий висновок з питань оцінки ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, а саме: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , надсилалась сторонам, в тому числі боржнику, за адресою вказаною у виконавчому документі рекомендованим поштовим відправленням.
Поштові повідомлення повернулися до приватного виконавця у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому боржник був не повідомлений про виконавче провадження не з вини приватного виконавця.
В подальшому, коли боржник з`явився на прийом до приватного виконавця 05.03.2019 року, останній повторно вжив заходи направлені на доведення до відома боржника винесених постанов та письмового висновку з питань оцінки ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, та надав йому копії зазначених документів.
01.02.2019 року у відповідності до вимог абзацу 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про стягнення на майно, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Копія зазначеної постанови надіслана сторонам виконавчого провадження 01.02.2019 року за вих. №213.
01.02.2019 року приватним виконавцем виготовлено заявку на реалізацію арештованого майна, яка разом із відповідним пакетом документів була надіслана до ОФ ДП «СЕТАМ» для внесення інформації про проведення електронних торгів до системи електронних торгів арештованим майном.
Згідно даних розміщених на веб-ресурсі системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ, перші, другі та треті електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна боржника — ОСОБА_1 , а саме: житлового будинку загальною площею 283,3 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1001 га, кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, за адресою: АДРЕСА_3 , які були призначені на 07.03.2019 року, 08.04.2019 року та 08.05.2019 року, - не відбулися, в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
08.05.2019 року за вих. №1105 у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу ОСОБА_3 було надіслано відповідного листа з пропозицією вирішити питання щодо залишення за собою нереалізованого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 283,3 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1001 га, кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, за адресою: АДРЕСА_3 , що складається в цілому з одного ракушнякового будинку, позначеного в схематичному плат під літерою «А-1, А (1), а, а (1), житловою площею - 76,5 кв.м., загальною площею - 283,3 кв.м, та господарчих буд1вель та споруд: гараж - «Б, б», госпблоки - «В», «Г», споруди - 1-6, 1., та земельної ділянки, площею 0,1001 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 5123783200:02:001:02330, що належать на праві приватної власності боржнику - ОСОБА_1 , за ціною третіх електронних торгів - 1 721 731,90 грн.
Ухвалені приватним виконавцем постанови, а також письмовий висновок з питань оцінки ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, а саме: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , надсилалась сторонам, в тому числі боржнику, за адресою вказаною у виконавчому документі рекомендованим поштовим відправленням.
Поштові повідомлення повернулися до приватного виконавця у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому боржник був не повідомлений про виконавче провадження не з вини приватного виконавця.
В подальшому, коли боржник з`явився на прийом до приватного виконавця 05 березня 2019 року, останній повторно вжив заходи направлені на доведення до відома боржника винесених постанов та письмового висновку з питань оцінки ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, та надав йому копії зазначених документів.
10.05.2019 року на адресу приватного виконавця надійшла заява представника стягувача ОСОБА_3 івни - адвоката Главацького Ю.А., з повідомленням про бажання стягувача ОСОБА_3 придбати вищевказане майно боржника, електронні торги з реалізації якого не відбулися, та проханням видати уповноваженому представнику стягувача протокол й акт про передачу майна стягувачу у порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».
10.05.2019 року у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову та складено відповідний акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
Законом України «Про виконавче провадження», ( далі Закон ) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що дії приватного виконавця з приводу примусового виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 09 серпня 2017 року були вчинені із дотриманням діючого законодавства, а твердження ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Колегія суддів зазначає, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією приватного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Оскільки в цьому випадку оцінка майна здійснена в процесі виконання рішення суду, то відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII така оцінка може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідачем у такому випадку має бути орган державної виконавчої служби, а суб`єкт оціночної діяльності може бути залучений як третя особа.
Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/44440/16 (провадження № 11-1200апп18).
Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не оскаржується правомірність оцінки майна, тому вказані доводи не заслуговують на увагу.
З огляду на вищевказане відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_8 про визнання незаконною постанови про передачу майна стягувачу та визнання незаконним акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вищевказаних норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування висновків щодо відмови у задоволенні позову підлягає зміні, а саме - викладенню в редакції мотивувальної частини даної постанови.
В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року – змінити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року в частині обґрунтування висновків щодо відмови у задоволенні позову- змінити.
Викласти мотивувальну частину рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року в редакції мотивувальної частини даної постанови.
В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 15 липня 2022 року.

Головуючий суддя:                                 А. П. Заїкін

Судді:                 С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе